Справа № 380/14379/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 рокусправа № 380/14379/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Головного управління Департаменту казначейської служби України у Львівській області, Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірними дій та повернення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП у Львівській області, відповідач), з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Головного управління Департаменту казначейської служби України у Львівській області (далі УДКСУ у Львівській області, третя особа 1), Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Франківський ВДВС, третя особа 2), в якому з урахування заяви про зменшення позовних вимог від 01.10.2024, просить:

- визнати неправомірними дії Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції щодо безпідставного звернення до Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції для примусового виконання постанови ЕНА №1138765 від 21.12.2023;

- стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 1865 грн., з яких: штраф в подвійному розмірі у сумі 1360 грн, відшкодування майнової шкоди завданої неправомірними діями відповідача, у вигляді безпідставно стягнутих коштів в розмірі 505,00 грн. (136 грн виконавчого збору і 369 грн розмір мінімальних витрат);

- стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що не зважаючи на те, що штраф ним було сплачено у встановлений законом строк та у відповідності до постанови серії ЕНА №1138765 від 21.12.2023, відповідачем скеровано для примусового виконання вказану постанову до Франківського ВДВС, у зв`язку із чим на його рахунки накладено арешт, двічі стягнуто суму за адміністративне правопорушення, а також виконавчий збір. Внаслідок протиправних дій відповідача позивач поніс моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації не тільки його звичок і бажань, які міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судового позову, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 20000,00 грн, яку просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 15.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

02.08.2024 від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 06.09.2024 продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою для залишення позовної заяви без руху від 15.07.2024 для усунення недоліків позовної заяви.

01.10.2024 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 07.10.2024 позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2024 ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 про повернення позовної заяви у справі №380/14379/24 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 03.01.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

17.01.2025 вх. № 4110 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого з позовними вимогами позивача не погоджується, вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачем пропущено строк оплати штрафу, копію квитанції про оплату штрафу на адресу відповідача не скерував, а тому у відповідача були законні підстави направити постанови про накладення адміністративного стягнення до примусового виконання. Також зазначив, що позивачем не доведено факту отримання моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

Третя особи правом на надання пояснень у справі не скористались.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Суд встановив, що 21.12.2023 інспектором УПП у Львівській області Гриник В.В. щодо ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього ружу, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1138765.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн. Водночас, у постанові роз`яснено, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом 15 днів, з метою примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби стягують з правопорушника подвійний розмір штрафу у сумі 1360,00 грн.

04.01.2023 позивачем на рахунок ГУ ДКСУ у Львівській області було сплачено штраф у сумі 686,00 грн., що стверджується копією фіскального чеку ПН 55 та чеком касового апарата.

Однак, не зважаючи та те, що позивач у 15-денний строк та відповідно до постанови серії ЕНА №1138765 від 21.12.2023 сплатив штраф у сумі 686,00 грн, відповідачем скеровано постанову серії ЕНА №1138765 від 21.12.2023 на примусове виконання у Франківський ВДВС.

01.03.2024 державним виконавцем Франківського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

01.03.2024 державним виконавцем Франківського ВДВС винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору.

04.03.2024 державним виконавцем Франківського ВДВС винесено постанову про арешт коштів.

20.05.2024 державним виконавцем Франківського ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

В межах здійснення виконавчого провадження, 24.05.2024 з карткового рахунку позивача знято кошти в сумі 1865,00 грн, з яких: стягнуто штраф в подвійному розмірі у сумі 1360,00 грн., 136,00 грн. виконавчого збору і 369,00 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження, що стверджується випискою по картковому рахунку позивача.

На думку позивача, внаслідок протиправних дій УПП у Львівській області ОСОБА_1 двічі притягнуто до відповідальності за одне і те саме діяння, тому останній змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно п.п. 1-4 Розділу VI Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, стягнення штрафу за бажанням особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, здійснюється поліцейським на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру, виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. У такому разі особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, видається квитанція.

У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення провадження в справі, а потім виконання постанови здійснюються в порядку, передбаченому КУпАП.

Згідно з ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи квитанції ПН 55, штраф у сумі 680,00 грн, який накладений постановою серії ЕНА №1138765 від 21.12.2023, був сплачений позивачем у встановленому розмір 04.01.2024 о 17 год. 09 хв., тобто в межах встановленого 15 денного строку.

Відповідний платіж позивачем здійснено через оператора АТ «Укрпошта».

Однак, не зважаючи на те, що позивачем сплачено суму штрафу, відповідачем 22.02.2024 скеровано постанову серії ЕНА №1138765 від 21.12.2023 на примусове виконання у Франківський ВДВС.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відтак, виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення та за своєю природою є санкцією за невиконання зобов`язань боржником.

У даному випадку ключовим є факт добровільної сплати штрафу позивачем у встановлений строк, при чому зарахування суми штрафу на рахунок відповідач поза межами встановленого строку, тобто аж 09.01.2024, не відміняє цього факту.

Крім того, стороною відповідача не заперечується факт сплати штрафу позивачем, а вказується на те, що кошти, які становлять суму платіжної операції і переказані платником отримувачу перейшли у власність отримувача 08.01.2024 та дата реєстрації отриманих коштів в системі ПАРУС та ІПНП 09.01.2024.

Порядок відповідальності оператора надання послуг поштового зв`язку та користувача таких послуг чинним законодавством України не встановлений.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності правопорушника при сплаті узгодженої суми штрафу, не можуть бути підставою для застосування відповідальності за примусове виконання рішення.

Притягнення особи до відповідальності за оплаченим стягненням нівелює існування інституту виконання зобов`язання у добровільному порядку. Відтак, дії відповідача в цій частині призвела до передачі постанови на примусове виконання до органів ДВС.

З огляду на наведене, вимоги позивача про визнання неправомірними дій УПП у Львівській області щодо безпідставного звернення до Франківського ВДВС для примусового виконання постанови ЕНА №1138765 від 21.12.2023 підлягають задоволенню, оскільки скеровуючи постанову про накладення штрафу ЕНА №1138765 від 21.12.2023 до примусового виконання, відповідач належним чином не пересвідчився у тому, чи штраф сплачено.

Суд звертає увагу на те, що примусове виконання рішення розпочинається з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору шляхом винесення відповідної постанови.

Прийняття рішення державним виконавцем шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору не залежить від волі чи дій сторін виконавчого провадження, а є обов`язком виконавця відповідно до вимог імперативної норми матеріального закону.

Приписами ст. ст. 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема ч. 3 ст. 40 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1-4, 6, 7 і 9 ч.1 ст.37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами п. п. 1-6 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем в добровільному порядку 04.01.2024 було сплачено штраф в сумі 680,00 грн., при цьому державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 01.03.2024.

Отже, стягнення суми виконавчого збору з позивача є неправомірним.

Водночас, позивачем не оскаржується постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2024, постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору від 01.03.2024.

Відтак, у задоволенні вимоги про стягнення з УПП у Львівській області коштів в розмірі 505,00 грн., з яких 136 грн. виконавчого збору і 369 грн. розміру мінімальних витрат слід відмовити.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Позивач також просить стягнути з УПП у Львівській області на свою користь штрафу в подвійному розмірі у сумі 1360 грн.

Однак, з матеріалів справи видно, що позивач не звертався до УПП у Львівській області з заявою про повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі Порядок № 787), про повернення безпідставно стягнутих з нього у виконавчому провадженні коштів в сумі 1360,00 грн., що становить штраф в подвійному розмірі.

Відповідно до розділу І Загальні положення Порядку № 787 цей Порядок розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України «Про судовий збір» та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375.

Терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

надміру зараховані кошти - сума коштів, що становить позитивну різницю між сумою фактично сплачених коштів та сумою коштів, яку повинен сплатити до відповідного бюджету платник платежів (зборів), що визначені відповідним законодавством (крім платежів (зборів), контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби), для повного виконання покладеного на нього грошового зобов`язання;

помилково зараховані кошти - кошти, що сплачені платником за видом доходів, який не відповідає суті платежу (збору), визначеного в абзаці третьому цього пункту, та/або до невідповідного бюджету.

Цей Порядок визначає процедури:

повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі);

перерахування платежів, помилково або надміру зарахованих до відповідних бюджетів (крім коштів, зарахованих через єдиний рахунок), у рахунок сплати інших платежів незалежно від виду бюджету на відповідні бюджетні рахунки для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями);

перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок.

Відтак, оскільки позивачем не дотримано процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, у задоволенні вимоги про стягнення з УПП у Львівській області на свою користь штрафу в подвійному розмірі у сумі 1360 грн. слід відмовити.

Щодо стягнення розміру моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

У правовому висновку Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Як роз`яснено у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та відмову у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції щодо безпідставного звернення до Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції для примусового виконання постанови ЕНА №1138765 від 21.12.2023.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 04.06.2025.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна