Справа № 504/4620/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 504/4620/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваль М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 березня 2025 року (суддя Литвинюк А.В., с-ще Доброслав, повний текст рішення складений 18.03.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

01.11.2024 до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3322772 від 23.10.2024 року, винесену поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Одеській області ДПП Грачовим О.В. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 березня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у спірних правовідносинах поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Одеській області діяв на підставі та в межах повноважень, визначених Законом України «Про Національну поліцію» та КУпАП, оскільки факт вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без розгляду.

Справа розглянута судом першої інстанції з викликом сторін.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до частини п`ятої статті 286 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.10.2024 09:05 поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Грачовим О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі серії ЕНА №3322772 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП (а.с. 13).

З даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 23.10.2024 року о 09:05:51 годині за адресою: Одеська область, Одеський р-н, дорога Новомиколаївська (Старокиївське шосе), 21 км, 700 м керував транспортним засобом AUDI 80, номерний знак НОМЕР_1 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п. 2.1 ґ) Правил дорожнього руху, за що передбачено адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи, що причина зупинки є безпідставною, тому що поліцейський не зафіксував підстав вважати, що він вчинив або мав намір вчинити правопорушення, а також, що відсутність даних на офіційному сайті МТСБУ не є причиною зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про скасування згаданої постанови від 23.10.2024.

Ухвалюючи рішення про задоволення його позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У даному випадку судом не було встановлено порушення позивачем правил дорожнього руху, а наявність в базі МТСБУ інформації про відсутність страхового полісу не є підставою для зупинки транспортного засобу. Таким чином суд дійшов висновку, що зупинка 23.10.2024 транспортного засобу, яким керував позивач, була безпідставною.

Також суд вважав, що оскільки позивач є учасником бойових дій, то, відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", він був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи повинен керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, відповідно до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 9 КУпАП установлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому, суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною першою статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас п. 2 ч. 1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.06.2020 у справі №415/123/17.

Пунктами 1-9 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік випадків, які надають право працівнику поліції зупинити транспортний засіб, а саме: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Всі інші причини зупинки автомобіля - незаконні.

Частиною 2 ст. 35 «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право зупинити транспортний засіб, якщо існує достатньо підстав вважати, що водій вчинив або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача стало те, що поліцейським Грачов О.В. за адресою: Одеська область, Одеський р-н, дорога Новомиколаївська (Старокиївське шосе), 21 км, 700 м, перевіряючи у ручному режимі інформацію з порталу МТСБУ (Моторне (транспортне) страхове бюро України), виявив, в розумінні Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", транспортний засіб AUDI 80, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача, є незабезпечений.

Ураховуючи, що на території України дозволяється використання виключно забезпечених транспортних засобів та керування транспортним засобом, щодо якого відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тягне за собою адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 126 КУпАП), апеляційний суд вважає, що в даному випадку поліцейський мав право зупинити транспортний засіб AUDI 80, номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, висновки ВС у постановах від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 року у справі №161/7068/16-а, на які послався суд першої інстанції, не релевантні до даних правовідносин.

Щодо висновків суду першої інстанції про наявність у позивача станом на час складення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності чинного страхового полісу, то колегія суддів зазначає, що частиною першою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за не пред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

З наданого відповідачем відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейського вбачається, що з моменту зупинки т/з під керуванням позивача до закінчення відносно нього розгляду справи про адміністративне правопорушення останній не пред`являв поліцейському договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у візуальній формі.

Водночас, колегія суддів враховує, що доводи позовної заяви про те, що ОСОБА_1 під час винесення оскаржуваної постанови неодноразово інформував сержанта поліції ОСОБА_2 про наявність у нього страхового полісу, не були підтверджені жодним доказом, що також підтверджується наявним відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського (а.с. 58). Адже інформація з порталу МТСБУ (Моторне (транспортне) страхове бюро України) з цього приводу під час розгляду адміністративної справи була відсутня, а позивач поліс не пред`являв в будь якому вигляді з незрозумілих причин.

Між тим, відповідно до п. ґ) п. 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Висновки суду першої інстанції про те, що позивач є учасником бойових дій відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, є помилковими, оскільки учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на транспортний засіб, який належить такій особі на праві приватної власності або на будь-якій іншій правовій підставі (договір оренди, підряду тощо).

В даному випадку, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 12), т/з AUDI 80, 1985 р.в., номерний знак НОМЕР_1 , належить інший особі ( ОСОБА_3 ).

Ураховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки факт порушення ним вимог п. ґ) п. 2.1. ПДР, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, при цьому наявність належних підстав для скасування спірної постанови не доведено.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов