Справа № 308/18952/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 308/18952/24 пров. № А/857/15600/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря Березюка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Крегул М.М. у Ужгород, повне судове рішення складено 27 січня 2025 року) у справі № 308/18952/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської Ради , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив

постанову про накладення адміністративного стягнення серії UZ №2414977 від 1811.2024р., якою на ОСОБА_1 був накладений штраф в розмірі 680 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що матеріалами справи не доведено факт створення перешкод дорожньому руху іншим транспортним засобам. Крім того, транспортний засіб позивача розташовано таким чином, що перешкоди для транспортних засобів, які рухаються по вул. Тиха відсутні, отже факт загрози не доведено.

Окрім цього, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови позивач посилається на те, що на фото, які приєднано безпосередньо до Протоколу який оскаржується, зображено пересічного громадянина похилого віку, який тримаючи в руках сумки, вільно проходить між двома припаркованими транспортними засобами, щодо яких складені протоколи. Таким чином, паркуючи транспортний засіб, пішоходам було забезпечено прохід, отже, перешкоди для руху були відсутні.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи долучені фотокопії зображення транспортного засобу SUBARU FORESTER д.н.з НОМЕР_1 на місці зупинки , а саме вчинення правопорушення, зроблених інспектором з паркування Шендригоренко І.І. 18.11.2024, отриманих з різних ракурсів.

Зазначені фотокопії містять дату та час здійснення фотозйомки, дані щодо місця розташування транспортного засобу щодо нерухомих об`єктів, містять вичерпний обсяг інформації для встановлення марки транспортного засобу, серії та номеру його державної реєстрації.

Суд зауважив, що надані фотокопії підтверджують, що транспортний засіб SUBARU FORESTER д.н.з НОМЕР_1 , яким користується позивач , розміщений на тротуарі таким чином, що суттєво перешкоджає дорожньому руху громадян, оскільки , своїм розташуванням зазначений транспортний засіб дійсно створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі , осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів , які проходять із дитячими колясками.

Суд вважав, що надані фото знімки самим позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви, на яких відображено місце зупинки автомобіля SUBARU FORESTER д.н.з НОМЕР_1 , в м.Ужгорд, по вул. Жупанатська 9, підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення останнім та свідчать про не змістовність доводів останнього, викладених у позовній заяві, якими останній обґрунтовував неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що належним доказом такого правопорушення, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт порушення. Також судом не враховано, що заборона руху транспортних засобів у житловій зоні не розповсюджується на громадян, які там працюють, та яким належать об`єкти, які там знаходяться.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її участю 28.05.2025 о 15:30 год в розгляді справи № 308/2029/23 в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області.

За результатами розгляду згаданого клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім цього, будь яких доказів неможливості участі в судовому засіданні не надано.

Також, колегія суддів зазначає, що дана категорія справ віднесена до термінових, розгляд яких здійснюється у десятиденний строк.

Ба більше, представниця апелянта не була позбавлена права звернутися до суду із заявою про розгляд справи в порядку відеоконференції, оскільки розгляд справи призначено в суді апеляційної інстанції на 28.05.2025 о 13:00, що в свою чергу вказує на можливість взяти участь в засіданні в справі №308/18952/24 до початку розгляду справи № 308/2029/23, яка призначена на 28.05.2025 о 15:30.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи (їх представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 18.11.2024 інспектором з паркування Управління контролю за благоустроєм та дотриманням ПДР у частині стоянки та зупинки Ужгородської міської ради Шендригоренком І.І. була винесена оскаржувана постанова UZ № 2414977, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП за порушення п. 15.10 «д» ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 680 грн. Зокрема зі змісту постанови слідує, що 18.11.2024 о 15 год. 26 хв в м. Ужгород, пл. Жупанатська, 9, особа, яка керувала автомобілем (водій) Subaru Forester д.н.з. НОМЕР_1 порушила правила стоянки, здійснила стоянку у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить суттєву перешкоду для руху пішоходів, чим порушив п. 15.10 «д» ПДР України та ч. 3 ст. 122 КУпАП. Фотозйомка (відеозапис) проводився спецзасобом марки Samsung SM-A145F/DSN.

Позивач вважаючи оскаржену постанову незаконною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із п.15.10 ПДР України стоянка забороняється: д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів, на підтвердження чого до відзиву було додано фото транспортного засобу у момент стоянки.

Диспозиція ч.3 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відтак, згідно наведеного вище колегія суддів встановила, що передбачена відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Статтею 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Як передбачено ч. 1 ст. 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 3 та 7 статті 122 цього Кодексу (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Згідно з ч.1 статті 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортної о засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення інспектором з паркування за допомогою технічних засобів, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу щодо нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення. У разі здійснення фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає в несплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність під лобовим склом транспортного засобу документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що одним із доказів є показники технічних засобів, працюючих в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1,статтею 132-2цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно ч. 1 3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В силу положень ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові, до матеріалів справи долучені фотокопії зображення транспортного засобу SUBARU FORESTER д.н.з НОМЕР_1 на місці зупинки , а саме вчинення правопорушення, зроблених інспектором з паркування Шендригоренко І.І. 18.11.2024, отриманих з різних ракурсів.

Зазначені фотокопії містять дату та час здійснення фотозйомки, дані щодо місця розташування транспортного засобу щодо нерухомих об`єктів, містять вичерпний обсяг інформації для встановлення марки транспортного засобу, серії та номеру його державної реєстрації.

Наданими фотокопіями підтверджується, що транспортний засіб SUBARU FORESTER д.н.з НОМЕР_1 , яким користується позивач , розміщений на тротуарі таким чином, що суттєво перешкоджає дорожньому руху громадян, оскільки , своїм розташуванням зазначений транспортний засіб дійсно створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі , осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів , які проходять із дитячими колясками.

Суд першої інстанції вірно підмітив, що надані фото знімки самим позивачем до позовної заяви, на яких відображено місце зупинки згаданого вище автомобіля, підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення та свідчать про не змістовність доводів останнього, викладених у позовній заяві, якими останній обґрунтовував неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Щодо доводів позивача про те, що його автомобіль та інші автомобілі розташовані в м.Ужгород, вул. Жупанатська 9, таким чином, що забезпечують безперешкодний рух для пішоходів, посилаючись на фото, де зображено, що особа похилого віку безперешкодно проходить повз автомобілі, то суд критично оцінює такі.

Як визначено п. 15.10 Правил дорожнього руху України , стоянка забороняється: a) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів.

Відтак, паркування автомобілів на тротуарах дозволено за умови , якщо під час паркування транспортних засобів, для руху пішоходів відведено щонайменше два метри вільного простору, що позивачем дотримано не було.

Колегія суддів зауважує, що надані фотокопії підтверджують, що транспортний засіб позивача розміщений таким чином, що суттєво перешкоджає дорожньому руху, оскільки своїм розташуванням дійсно створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками.

Зокрема, суд вважає безпідставними доводи позивача, як підставу для скасування постанови, що його автомобіль SUBARU FORESTER д.н.з НОМЕР_1 не перешкоджає руху інших транспортних засобів через відсутність таких та відсутність подальшого проїзду, через обмеження вулиці пішохідними сходами, оскільки п. 15.10 «д» передбачено заборону стоянки у місцях,де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух не тільки інших транспортних засобів, а також створить перешкоду для руху пішоходів.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що територія на якій розташований автомобіль є прибудинковою територією і єдиним проїздом до місця проживання його доньки, яка і була водієм, не спростовує викладених вище висновків до яких дійшов суд.

Згідно Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, п.26 у житловій зоні забороняється: a) транзитний рух транспортних засобів; б) стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями й таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів; в) стоянка з працюючим двигуном; г) навчальна їзда; ґ) рух вантажних автомобілів, тракторів, самохідних машин і механізмів (крім тих, що обслуговують об`єкти та громадян, виконують технологічні роботи або належать громадянам, що проживають у цій зоні).

Аналогічного висновку у справі дійшов також Верховний Суд у своїй Постанові від 17.05.2018 справа №750/3679/17.

Відтак, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку суду апеляційної інстанції про підставність висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2025 року у справі № 308/18952/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 04 червня 2025 року