Справа № 380/15428/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/15428/24 пров. № А/857/4067/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року в справі № 380/15428/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Клименко О.М.,

час ухвалення рішення 17 грудня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 17 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просила призначити та виплатити їй грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20 серпня 1985 року та нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що таж, набутий на посадах в державних та комунальних закладах освіти на посадах, що передбачені переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, становить 29 років 03 місяці 16 днів, що є менше за необхідних 30 років. З огляду на вказане, за відсутності необхідного стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, права на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії позивачка не має.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20 серпня 1985 року позивачка у періоди з 15 серпня 1985 року по 30 липня 2008 року та з 29 серпня 2016 року по 23 грудня 2023 року (дату призначення пенсії) працювала на посаді вчителя початкових класів у середній загальноосвітній школі № 52 м. Львова (у 1999 році перейменована у середню школу № 52 імені М. Лобачевського; у 2010 році перейменована у Спеціалізовану середню загальноосвітню школу № 52 ім. М. Лобачевського з поглибленим вивченням математичних наук м. Львова; у 2018 році перейменована у Ліцей № 52 ім. М. Лобачевського Львівської міської ради; у 2023 році перейменована у Ліцей № 52 Львівської міської ради.

Вказані обставини підтверджуються також довідкою від 03 січня 2024 року № 01-20/1/02, виданою Ліцеєм № 52 Львівської міської ради.

З 23 грудня 2023 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), що не заперечується сторонами.

Представник позивачки адвокат Скржешевський Максим Станіславович звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 22 квітня 2024 року, зокрема щодо призначення та виплати позивачці грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058.

Листом від 06 травня 2024 року № 12454-12617/А-52/8-1300/24 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило представника позивача у відповідь на його заяву від 22 квітня 2024 року, зокрема про те, що на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058, страховий стаж, що дає право на призначення позивачці грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, становить 29 років 03 місяці 16 днів. Враховуючи зазначене, для виплати позивачці грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 у розмірі десяти місячних пенсій підстав немає.

Позивачка, вважаючи порушеним своє право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, звернулася з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Спір у цій справі виник щодо наявності в позивачки права на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, зокрема в контексті достатності страхового стажу для її призначення.

Відповідно до пункту 71 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 71 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е", пункту "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Аналіз цих норм права дає підстави зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Зазначений підхід до застосування пункту 71 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV в аналогічних спорах неодноразово було висвітлено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 234/13835/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 450/3061/16-а., від 02 березня 2020 року у справі № 175/4084/16-а, від 22 лютого 2024 року у справі № 260/323/20.

Відповідно до п. 1-3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Суд першої інстанції ретельно дослідив записи в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20 серпня 1985 року та встановив, що позивачка у періоди з 15 серпня 1985 року по 30 липня 2008 року та з 29 серпня 2016 року по 23 грудня 2023 року (дату призначення пенсії) працювала на посаді вчителя початкових класів у закладі освіти комунальної форми власності.

Вказана обставина підтверджуються також довідкою від 03 січня 2024 року № 01-20/1/02, виданою Ліцеєм № 52 Львівської міської ради.

Період роботи позивачки з 15 серпня 1985 року по 30 липня 2008 року становить (за простими математичними підрахунками суду) 22 роки, 11 місяців, 16 днів.

Період роботи позивачки з 29 серпня 2016 року по 23 грудня 2023 року (дату призначення пенсії) становить (за простими математичними підрахунками суду) 7 років, 3 місяці, 25 днів.

Підсумок вказаних двох періодів становить (знову ж таки за простими математичними підрахунками суду) більше 30 років, а саме 30 років 3 місяці 11 днів.

Заперечуючи проти такого розрахунку, пенсійний орган не наводить жодних доводів щодо такого розрахунку. Які періоди з вищеозначених не належить до зарахування позивачці скаржник не зазначає.

Більше того, колегія суддів стверджує, що основною умовою, з якою законодавець пов`язує наявність права на грошову допомогу, є факт роботи у відповідних закладах та на відповідних посадах, визначених статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", саме в день досягнення пенсійного віку.

Позивачем ця умова дотримана, що сторонами не заперечується.

При цьому, зміст норми 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції Закону № 1058 станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може "відтермінувати" реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги.

Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним та узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі № 200/854/19-а.

Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.

Водночас призначення пенсії ОСОБА_1 до 23 грудня 2023 року судом не встановлено.

Отже, зважаючи на те, що у позивачки наявний спеціальний педагогічний стаж більше 30 років, займана нею посада належить до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, що не заперечується відповідачем, до призначення пенсії за віком позивачка не отримувала будь-яку пенсію, тому вона має право на отримання грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та Порядком № 1191.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року в справі № 380/15428/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 04 червня 2025 року.