Справа № 120/1426/25
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 червня 2025 р. Справа № 120/1426/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача №19 від 09.12.2024 щодо відмови в призначенні позивачеві грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком згідно п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язання відповідача призначити і виплатити позивачеві грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком згідно п. 7-1 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років наступних періодів: з 08.04.1981 по 31.05.1983 (проходження військової служби) та з 25.08.1983 по 30.06.1989 (навчання у Вінницькому медичному інституті ім. М.І. Пирогова).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 10 десяти місячних пенсій відповідно до п. 71 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Так, за результатами опрацювання заяви та доданих до неї документів, відповідачем прийнято рішення №19 від 09.12.2024 про відмову в нарахуванні та виплаті позивачеві вказаної грошової допомоги. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач, з метою його скасування, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 06.02.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.02.2025 за вх.№10689/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що згідно наявних документів в електронній пенсійній справі позивача та з урахуванням розгляду звернення від 27.02.2024, до спеціального стажу роботи по дату призначення пенсії (23.07.2021) зараховано періоди роботи з 09.03.1981 по 01.04.1981 на посаді дільничної медичної сестри фельдшерсько-акушерського пункту, з 25.10.1984 по 01.04.1987 на посаді палатної медсестри та медсестри, з 08.08.1989 по 31.07.1990 на посаді лікаря-інтерна, з 01.08.1990 по 02.12.2001 на посаді лікаря-педіатра дільничного, з 03.12.2001 по 23.07.2021 на посаді лікаря загальної практики сімейної медицини, що разом складає 34 роки 5 місяців 18 днів. На виконання рішення суду, до спеціального стажу роботи не зараховано період строкової військової служби з 08.04.1981 по 31.05.1983, та періоди навчання з 01.09.1978 по 02.03.1981, з 01.09.1983 по 24.10.1984, з 02.04.1987 по 30.06.1989. Відтак, позивачеві відмовлено у призначенні грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи на посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Відповідач зауважує, що для підрахунку стажу за вислугу років до прийняття Постанови 909 застосовувався Перелік закладів і установ, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397. Разом з тим, зарахування до спеціального стажу часу навчання ні попереднім Переліком, ні нині діючим Переліком, чи іншим чинним пенсійним законодавством України не передбачено. Що стосується зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду військової служби, то він зараховується за умови, що особа служила на посадах та в установах, передбачених Наказом Міністерства Оборони від 18.12.2013 №871 Про затвердження Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України. В даний час, час проходження військовослужбовцем військової служби на посадах лікарів та середнього медичного персоналу в закладах і установах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, за Переліком закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 року №168 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.04.2017 року за №511/30379, та за умови надання підтверджуючих довідок. Відповідач звертає увагу, що 24.07.2023 ним направлено запит до Єдиного Державного фонду соціального забезпечення і медичного страхування Республіки Грузія №0200- 0206-10/73082 про період проходження позивачем служби на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років. Також, нии повторно направлено відповідні запити № 0200-0206-10/22621 від 05.03.2024 до Єдиного державного фонду соціального забезпечення та медичного страхування Республіки Грузія, про що було проінформовано позивача. Відповіді на вказані запити з офіційним перекладом не надійшли

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на пенсійному обліку відповідача, де з 23.07.2021 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 10 десяти місячних пенсій відповідно до п. 71 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, за результатами опрацювання заяви позивача відповідачем 09.01.2025 прийнято рішення №19 про відмову в призначенні позивачеві зазначеної грошової допомоги у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи.

Відповідачем до спеціального стажу позивача не зараховано період роботи не зараховано період строкової військової служби з 08.04.1981 по 31.05.1983 та періоди навчання з 01.09.1978 по 02.03.1981, з 01.09.1983 по 24.10.1984, з 02.04.1987 по 30.06.1989.

Таким чином спеціальний стаж становить 34 років 05 місяців 18 днів.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач, з метою його скасування, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

П. 6 ст. 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону України №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно із ст. 24 Закон № 1058 страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до п. 71 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

За змістом положень п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати такої допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 71 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком № 909.

П. 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01 жовтня 2011 року, призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17.

Спірним у цій справі є наявність/відсутність у позивача права на зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років працівнику охорони здоров`я та право на отримання грошової допомоги згідно із пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоду проходження строкової військової служби з 08.04.1981 по 31.05.1983 та періоду навчання з 01.09.1978 по 02.03.1981, з 01.09.1983 по 24.10.1984, з 02.04.1987 по 30.06.1989.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

В примітці 3 до цього переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 01.01.1992 питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання ст. 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.195 № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Підпунктом г пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.

Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 01.01.1992 підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту е статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 у справі №310/8663/18, яку суд враховує відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак період проходження позивачем строкової військової служби в період з 08.04.1981 по 31.05.1983 підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Щодо відмови у зарахуванні періоду навчання позивача до спеціального стажу, то суд зазначає.

Згідно п. д ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Верховний Суд у постановах від 24.12.2019 по справі №442/4963/17 та від 18.06.2020 по справі №676/3013/17 сформулював висновок, що з огляду на положення п. е ст. 55 та п. д ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання у ВНЗ входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.

Приписами пункту 3 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Так, згідно диплому від 30.06.1989 НОМЕР_1 , позивач з 01.09.1983 по 30.06.1989 навчався у Вінницькому медичному інституті ім. М.І. Пирогова.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вказаний період підлягає зарахуванню до спеціального стажу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що рішення відповідача від 09.01.2025 №19 про відмову у призначенні позивачеві грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 71 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, відповідно, є необґрунтованим і протиправним, отже, позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то зважає на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Так, оскільки судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 09.01.2025 №19, яким позивачеві відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, то суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити позивачеві виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 71 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до спеціального стажу позивача періоди проходження військової служби з 08.04.1981 по 31.05.1983 та навчання з 01.09.1983 (а не як просить позивач з 25.08.1983) по 30.06.1989.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума у розмірі 908 грн 40 коп.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" № 713 та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 143, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити часткового.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.01.2025 №19 про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 71 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та здійснити ОСОБА_1 виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 71 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до його спеціального стажу періоди проходження військової служби з 08.04.1981 по 31.05.1983 та навчання з 01.09.1983 по 30.06.1989.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 05.06.2025 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна