Справа № 320/24357/25
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі

без проведення судового засідання

03 червня 2025 року м. Київ Справа №320/24357/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І. І., отримавши та розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 , в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) частини щомісячного грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, надбавки за особливі умови проходження служби та премії, у розмірі, що він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за період з 30.06.2023 по 14.05.2024.

2. Зобов?язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) невиплачену частину щомісячного грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, надбавку за особливі умови проходження служби та премію, у розмірі за займаною посадою станом на червень 2023 року (до зарахування в розпорядження) за період з 30.06.2023 по 14.05.2024.

3. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, у розмірі до 100 000 гривень на місяць, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні поранення, пов?язаного із захистом Батьківщини, за періоди з 27.01.2023 по 22.04.2024; з 30.08.2023 по 08.02.2024 та з 13.03.2024 по 22.04.2024, у повному обсязі з урахуванням виплачених сум.

4. Зобов?язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, у розмірі 100 000 гривень на місяць, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні поранення, пов?язаного із захистом Батьківщини, за періоди з 27.01.2023 по 22.04.2024; з 30.08.2023 по 08.02.2024 та з 13.03.2024 по 22.04.2024, у повному обсязі з урахуванням виплачених сум та з урахуванням висновків суду щодо суми заборгованості.

5. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) моральну шкоду у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень.

Представник позивача також подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом, у якій зазначив таке.

Старший солдат ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 07.09.2022 по 14.06.2024. 27.01.2023 отримав тяжке поранення, що призвело до довготривалого стаціонарного лікування з 27.01.2023 по 22.04.2024. Позивача виключено з особового складу частини з 14.06.2024. Вказує, що під час стаціонарного лікування нарахування та виплата додаткової грошової винагороди здійснювалась не в повному обсязі. В обґрунтування поважності пропуску строку звернення представник позивача зазначає, що після звернення ОСОБА_1 за правовою допомогою, з метою отримання інформації, яка є необхідною для аналізу щодо порядку нарахування грошового забезпечення, представником позивача було направлено запит від 06.02.2025 № 06/02/25-1 до військової частини НОМЕР_1 . Листом від 12.02.2025 № 1815/994 Відповідач повідомив, що заборгованість по виплатам в період з 01.02.2023 по 14.05.2024, відсутня, грошове забезпечення позивача не було обмежено та права позивача на виплату грошового забезпечення в період з 01.02.2023 року по 14.05.2024 року не були порушені. Але не було надано відомості про нарахування грошового забезпечення з деталізацією. Представником позивача було направлено повторний запит від 03.03.2025 № 03/03/25, у відповідь на який 01.04.2025 на електронну пошту було отримано лист в/ч НОМЕР_1 , датований від 10.03.2025 вих. № 1815/1463 та необхідні довідки про нарахування грошового забезпечення за спірний період та представником позивача було встановлено порушення, допущені при нарахуванні та виплаті як основних так і додаткових видів грошового забезпечення. Вважає, що фактичною датою, коли позивач дізнався про порушення своїх прав є саме 01.04.2025. Просить врахувати, що позивач внаслідок поранення є особою з інвалідністю ІІ групи та є обмеженим в життєдіяльності та повсякденному функціонуванні. Також представник позивача посилається на ст.ст. 55, 124, 129 Конституції України, постанову ВС від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, практику ЄСПЛ та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Представник позивача просить суд поновити строк звернення до суду з позовом через поважність причин такого пропуску.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1-3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Статтею 234 визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.07.2023 у справі №990/14/22 виснувала: 1) порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Представник позивача в заяві про поновлення строку звернення до суду вказує, що протягом всього періоду лікування тяжкого поранення виплати військовою частиною НОМЕР_1 здійснювалися нерегулярно та в сумах, що не співвідносились з періодами перебування в лікарні, що не давало можливості вчасно звернути увагу на порушення виплат, також стан здоров`я позивача не давав можливості займатись питаннями контролю надходжень грошового забезпечення. Встановлення порушення, допущені при нарахуванні та виплаті як основних так і додаткових видів грошового забезпечення, відбулось 01.04.2025 після отримання листа в/ч НОМЕР_1 від 10.03.2025 вих. № 1815/1463 та додатків. До суду представник позивача звернувся 13.05.2025.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень. Можливість людини без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.

Разом з тим право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду.

Відтак, одним із правових механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Одним з найбільш складних питань у процесі прийняття рішення про поновлення строку звернення до суду є визначення критеріїв, за якими суд може визнати причини попуску строку поважними, а підстави для його поновлення виправданими з метою досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи.

Отже, згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

З урахуванням предмета позову, суд дійшов висновку про можливість поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом.

Відповідно, спір виник із публічно-правових відносин та відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України належить до юрисдикції адміністративних судів і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 та 172 Кодексу адміністративного судочинства України, та подана з дотриманням правил підсудності особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність.

Підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, немає.

Відповідно до положень статей 257, 261 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у порядку письмового провадження).

Визнавши подані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, керуючись статтями 5, 118, 121, 171, 243, 248, 257, 259-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовом, та поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду із вимогами до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Запропонувати відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Роз`яснити відповідачу, що відповідно до частин 3, 4 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України до відзиву мають бути додані документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Запропонувати позивачу протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати до суду відповідь на відзив та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Запропонувати відповідачу подати до суду заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Роз`яснити учасникам справи про можливість отримання інформації по справі, що розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://adm.ko.court.gov.ua/sud1070/.

Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали до електронного кабінету, у разі відсутності - електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Войтович І. І.