Справа № 826/16796/17
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Науково-виробничого приватного підприємства «ПЛАСТ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 29.11.2017 року, № від 30.11.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 29.11.2017 № на суму 9790,33 грн. та податкове повідомлення - рішення від 30.11.2017 № на суму 32463,47 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» (далі - Закон) та визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України наказом ДСА України від 16.09.2024 №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі Порядок №399).

Пунктами 4-7 Порядку №399 визначено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком. Судові справи, вказані у переліку, які підлягають передачі судам, мають бути зареєстровані в базі даних. Перелік складається відповідальною особою протягом семи робочих днів після опублікування цього Порядку за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку, та формується в електронній формі із застосуванням КЕП.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» ліквідаційною комісією 20.09.2024 скеровано дану справу до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 року, адміністративну справу за № 826/16796/17 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовних вимог позивач в цілому посилається на те, що 13.11.2017 року НВПП «Пласт» отримало Акт про результати камеральної перевірки від 07.11.2017 р. № 13328/26-15-12-00-20/01-14347180. Відповідно до Акту, головним державним ревізором - інспектором відділу адміністрування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Микульською Ю.Б., проведена перевірка позивача з питання своєчасності сплати податку на додану вартість. За результатами перевірки, зроблено висновок, що позивач порушив правила сплати (перерахування) податку у строки, визначені законодавством, за що має нести відповідальність, передбачену ст. 126 Податкового кодексу України. Позивач не погодившись з висновками Акту надав свої заперечення у порядку та в строки, визначеному чинним законодавством України. 30.11.2017 року позивач отримав відповідь від відповідача за № 38388/10/26-15-12-01-18 від 27.11.2017 р., у якій зазначено, що висновок акту слід залишити без змін, а заперечення без задоволення. Тобто, відповідачем не досліджувались доводи в запереченні, документи, які були подані в додатках, що спростовували висновки Акту. Натомість позивачу було протиправно та необґрунтовано виписано податкові повідомлення-рішення, які були отримані листом з рекомендованим повідомленням 11.12.2017 року, а саме: № від 29.11.2017 р. на суму 9 790,33 грн. та № від 30.11.2017 р. на суму 32 463,47 грн.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Головне управління ДПС у м. Києві не погоджуються з позовними вимогами та в цілому зазначає, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку та складено акт №13328/26-00-20/01-14347180 від 07.11.2017 року з питання своєчасності сплати податку на додану вартість та у позивача виявлено порушення п. 203.2 ст. 203 ПК України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ. Згідно вищезазначеного та на підставі ст. 126 ПК України винесено податкове-повідомлення рішення від 29.11.2017 року № яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 9790,33 грн. за затримку на 29,27,26,25.23,20 календарних днів сплати з податку на додану вартість. Згідно вищезазначеного та на підставі ст. 126 ПК України також винесено податкове-повідомлення рішення від 30.11.2017 року № яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 32463,47 грн. за затримку на 150, 147, 89, 88, 60, 59, 59, 57, 57 календарних днів сплати податку на додану вартість.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є повністю обґрунтованими.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року прийнято справу № 826/16796/17 до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Замінено відповідача на його правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Призначено перше судове засідання на 16 квітня 2025 року об 11 год. 00 хв. у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, у залі судових засідань №30.

18 квітня 2025 року від представника Головного управління ДПС у місті Києві надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 21 квітня 2025 року заяву Головного управління ДПС у місті Києві про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в адміністративній справі за позовом Науково-виробничого приватного підприємства «ПЛАСТ» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 29.11.2017 р., № від 30.11.2017 р. задоволено.

Проведення судового засідання по справі №826/16796/17 призначеного на 29 квітня 2025 року о 09 год. 00 хв. та в наступних судових засіданнях вирішено здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Ухвалою суду на місці, занесеною до протоколу судового засідання від 29.04.2025 року вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Станом на 04 червня 2025 року будь-яких інших заяв, клопотань з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що контролюючим органом на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75, п. 76.1 ст. 76 ПК України, головним державним ревізором інспектором відділу адміністрування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Микульською Ю.Б. проведено перевірку в приміщенні ГУ ДФС у м. Києві Науково-виробничого приватного підприємства «ПЛАСТ» з питання своєчасності сплати податку на додану вартість.

За результатом перевірки складено Акт про результати камеральної перевірки № 13328/26-15-12-00-20/01-14347180 від 07.11.2017 року, відповідно до висновків якого встановлено, що платник порушив п. 203.2 ст. 203 ПК України. За порушення правил сплати (перерахування) податку у строки, визначені законодавством, відповідальність платника передбачена ст. 126 ПК України.

На підставі зазначеного Акту перевірки № 13328/26-15-12-00-20/01-14347180 від 07.11.2017 року ГУ ДФС у м. Києві були прийняті податкові повідомлення-рішення: № від 29.11.2017 року, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у сумі 9 790,33 грн. та № від 30.11.2017 року, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у сумі 32 463,47 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним з даною позовною заявою.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах передбачених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі

органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки

платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових

накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

У статті 76 Податкового кодексу України зазначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 Податкового кодексу України.

Згідно із пп. 16.1.4 п. 16.1 п.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Кодексу).

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Кодексу, у разі, визначення грошового зобов`язання контролюючим орган за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3,6 пункту 54.3 статті кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Разом з тим, п. 126.1 ст. 126 Кодексу встановлено, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 статті 126) протягом строків, визначених Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 114.1 статті 114 Кодексу передбачено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників відповідають строкам давності для - врахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 Кодексу.

Пунктом 102.1 статті 102 Кодексу передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, зазначених пунктом 102.2 статті 102 Кодексу, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів, (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України встановлено, що сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Як вбачається з Акту перевірки, у ньому зазначено, що згідно податкової декларації № від 18.07.2017 року позивачем сплачено 27.09.2017 р. податок в розмірі 9 154,70 грн. (прострочення 59 днів).

Проте, відповідно до податкової декларації № від 18.07.2017 року позивач повинен сплатити ПДВ в розмірі 36 592 грн.

Згідно платіжного доручення № 608 від 05.07.2017 року позивачем сплачено 5 000 грн. ПДВ за червень 2017 р.

Згідно платіжного доручення № 723 від 26.07.2017 року позивачем було сплачено 31 592 грн. ПДВ за червень 2017 р.

Таким чином з викладеного вбачається, що у встановлений законом термін позивачем було сплачено ПДВ за червень 2017 р. з розмірі 36 592 грн.

Також у Акті перевірки зазначено, що згідно податкової декларації № від 19.06.2017 р. позивачем сплачено ПДВ за травень 2017 року: 25.07.2017 р. в розмірі 10 050 грн. (прострочення 25 днів); 26.07.2017 року в розмірі 26 542 грн. (прострочення 26 днів); 28.08.2017 року в розмірі 36 996 грн. (прострочення 59 днів); 27.09.2017 року в розмірі 22 897,30 грн. (прострочення 89 днів). Разом 96 485,30 грн.

Однак судом встановлено, що згідно податкової декларації № від 19.06.2017 року позивач повинен сплатити ПДВ в розмірі 105 817 грн.

Згідно платіжного доручення № 509 від 12.06.2017 року позивачем сплачено 36 000 грн. ПДВ за травень 2017 р.

Згідно платіжного доручення № 564 від 23.06.2017 року позивачем сплачено 60 000 грн. ПДВ за травень 2017 р.

Згідно платіжного доручення № 565 від 23.06.2017 року позивачем сплачено 1 000 грн. ПДВ за травень 2017 р.

Згідно платіжного доручення № 575 від 27.06.2017 року позивачем сплачено 8 817 грн. ПДВ за травень 2017 р.

Таким чином з викладеного вбачається, що позивачем у встановлений законом термін було сплачено ПДВ за травень 2017 року у розмірі 105 817 грн.

В Акті також зазначено, що згідно податковій декларації № від 18.05.2017 року позивачем сплачено 26.06.2017 року податок в розмірі 56 898 грн. (прострочення 27 днів).

Зазначена інформація є також недостовірною.

Так, згідно платіжного доручення № 422 від 22.05.2017 року позивачем сплачено 20 000 грн. ПДВ за квітень 2017 р.

Згідно платіжного доручення № 442 від 29.05.2017 року позивачем сплачено 38 898 грн. ПДВ за квітень 2017 р.

Таким чином, позивачем у встановлений законом термін було сплачено ПДВ за квітень 2017 року у розмірі 58 898 грн. (переплата 2 000 грн.).

Також як вбачається з Акту, згідно податкової декларації № від 14.04.2017 року позивач сплатив 26.06.2017 р. податок в розмірі 31 542 грн. (прострочення 57 днів).

Зазначена інформація також є недостовірною.

Так судом встановлено, що згідно платіжного доручення № 308 від 24.04.2017 року позивачем сплачено 31 542 грн. ПДВ за березень 2017 року.

Таким чином, позивачем у встановлений законом термін було сплачено ПДВ за березень 2017 року в розмірі 31 542 грн.

Також в Акті вказано, що згідно податкової декларації № 90440726 від 17.03.2017 року позивачем сплачено ПДВ за лютий 2017 року: 29.05.2017 року в розмірі 13 226,65 грн. (прострочення 60 днів); 26.06.2017 року в розмірі 5 128,35 грн. (прострочення 88 днів), що знову ж таки не відповідає дійсності.

Так, згідно платіжного доручення № 216 від 29.03.2017 року позивачем сплачено 18 355 грн. ПДВ за лютий 2017 року єдиним платежем. Таким чином, позивачем у встановлений законом термін було сплачено ПДВ за лютий 2017 р. в розмірі 18 355 грн.

В Акті зазначено, що згідно податкової декларації № від 19.12.2016 року позивачем сплачено ПДВ за листопад 2016 року: 26.05.2017 р. в розмірі 22 316,85 грн. (прострочення 147 днів); 29.05.2017 р. в розмірі 19 684,15 грн. (прострочення 150 днів). Разом 42 001 грн.

Зазначена інформація є також недостовірною.

Так судом встановлено, що згідно платіжного доручення № від 28.12.2016 року позивачем сплачено 42 001 грн. ПДВ за листопад 2016 року єдиним платежем. Таким чином, позивачем у встановлений законом термін було сплачено ПДВ за листопад 2016 р. в розмірі 42 001 грн.

В Акті також вказано, що згідно податкової декларації № від 22.06.2015 р. позивачем сплачено 26.08.2015 р. податок в розмірі 1 371,35 грн. (прострочення 57 днів), що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до податкової декларації № від 22.06.2015 року позивач повинен сплатити ПДВ в розмірі 42 706 грн.

Так, згідно платіжного доручення № 301 від 26.06.2015 року позивачем сплачено 42 706 грн. ПДВ за травень 2015 року єдиним платежем. Таким чином, позивачем у встановлений законом термін було сплачено ПДВ за травень 2015 року в розмірі 42 706 грн.

В Акті вказано, що згідно податкової декларації № від 19.08.2015 р. позивачем сплачено 28.09.2015 р. податок в розмірі 1 447,10 грн. (прострочення 29 днів).

Разом з тим, зазначена інформація є також недостовірною.

Відповідно до уточнюючих розрахунків, станом на липень 2015 року позивач мав переплату по ПДВ на суму 67 225 грн. За декларацією від 19.08.2015 року ПДВ за липень 2015 року складав 23 280 грн. За цих причин, позивач не сплачував ПДВ за липень 2015 року.

В Акті зазначено, що згідно податкової декларації № від 18.09.2015 року позивачем сплачено 23.10.2015 року податок в розмірі 1 483,10 грн. (прострочення 23 днів), що також не відповідає дійсності.

Відповідно до податкової декларації № від 18.09.2015 року позивач повинен сплатити ПДВ в розмірі 22 796 грн. Згідно платіжного доручення № 622 від 28.09.2015 року позивачем сплачено 22 796 грн. ПДВ за серпень 2015 року єдиним платежем. Таким чином, позивачем у встановлений законом термін було сплачено ПДВ за серпень 2015 р. в розмірі 22 796 грн.

В Акті вказано, що згідно податкової декларації № від 20.10.2015 року позивачем сплачено 19.11.2015 р. податок в розмірі 1 483,10 грн. (прострочення 20 днів). Зазначена інформація є також недостовірною.

Так, відповідно до податкової декларації № від 20.10.2015 року позивач повинен сплатити ПДВ в розмірі 59 935 грн. Згідно з уточнюючим розрахунком, станом на вересень 2015 року позивач мав переплату по ПДВ на суму 34 575 грн. Згідно платіжного доручення № 727 від 20.10.2015 року позивачем сплачено 46 000 грн. ПДВ за вересень 2015 року. Згідно платіжного доручення № 728 від 20.10.2015 року позивачем сплачено 200 грн. ПДВ за вересень 2015 р. Таким чином, позивачем у встановлений законом термін було сплачено ПДВ за вересень 2015 року.

Відповідно до вимог чинного законодавства, позивач сплачує податок на додану вартість на електронний рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ, який був відкритий та обслуговується Державною казначейською службою України.

Також судом встановлено, що своїй відповіді на заперечення до Акту камеральної перевірки за № 38388/10/26-15-12- 01-18 від 27.11.2017 року відповідач, посилаючись на п. 87.9 ст. 89 Податкового кодексу України, зазначив: «У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків».

При посиланні відповідача на зазначену правову норму, можна зробити висновок, що позивач має податковий борг, проте ані в Акті, ані в своїй відповіді на заперечення до Акту, відповідач не зазначив та не конкретизував, що позивач має податковий борг, суму такого податкового боргу та підстави його виникнення.

Судом встановлено, що дійсно, 19.12.2016 року на адресу позивача надійшов лист з рекомендованим повідомленням від Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві. В даному листі знаходилось:

- податкова вимога від 08.12.2016 року за № 12655-17 про термінову сплату грошових зобов`язань, а саме: за податковим повідомленням-рішенням № від 16.07.2013 р., відповідно до кого позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем «податок на прибуток підприємств» на суму 109 526 грн. за основним платежем та на 1 грн. за штрафними санкціями; за податковим повідомленням-рішенням № від 16.07.2013 р., відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на 92 495 грн. за основним платежем та на 1 грн. за штрафними санкціями;

- рішення про опис майна у податкову заставу за № 12655/26-59-17-02-14 від 08.12.2016 року;

- лист про надання документів щодо виділення активів.

Позивач, в період процедури судового оскарження податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі у м. Києві від 16.07.2013 року № , № , у справі № 826/20548/13, виявив бажання застосувати податковий компроміс. З цією метою, позивачем 15.04.2016 р. подано до контролюючого органу та зареєстровано заяву про застосування податкового компромісу, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу», яким доповнено Податковий кодекс України підрозділом 9-2: «Особливості уточнення податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та податку на и тну вартість під час застосування податкового компромісу», який набрав чинність 17.01.2015 року.

Виконуючи вимоги п. 5 зазначеного Закону, позивач 24.04.2015 року сплатив суми податкових зобов`язань по вищевказаним податковим повідомленням-рішенням: платіжне доручення № від 24.04.2015 р. на суму 5 463,00 з призначенням платежу «податок на прибуток податковий компроміс»; платіжне доручення № від 24.04.2015 р. на суму 4 624,00 з призначенням платежу «ПДВ податковий компроміс».

Таким чином, позивач повністю дотримався передбаченої Законом процедури про застосування податкового компромісу і податковий компроміс по грошовим зобов`язанням визначеним у податкових повідомленнях-рішеннях № , № від 16.07.2013 року було застосовано.

Вважаючи податкову вимогу від 08.12.2016 р. за № 12655-17 незаконною, у зв`язку з застосуванням податкового компромісу і відсутністю грошових зобов`язань по податковим повідомленням-рішенням № , № від 16.07.2013 року, позивачем 27.12.2016 р. зареєстровано в Окружному адміністративному суді м. Києва позовну заяву про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві за № 12655-17 від 08.12.2016 р.

При цьому суд зазначає, що ані Державна податкова інспекція у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, ані відповідач, не взяли до увагу на той факт, що позивач застосував податковий компроміс згідно Закону України № 63-УІІІ, від 25.12.2014 р.

На підставі п. 8 зазначеного Закону податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов`язань згідно із цим підрозділом.

Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов`язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно абзацу четвертого пункту 56.18 статті 56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, до набрання судовим рішенням по справі № 826/43/17 законної сили, у позивача відсутній податковий борг відповідно до податкової вимоги від 08.12.2016 року за № 12655-17.

Більш того, судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі № 826/43/17 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2017 року скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов Науково-виробничого приватного підприємства «ПЛАСТ» задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві за № 12655-17 від 08.12.2016 року.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що прийняті податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 29.11.2017 року, № від 30.11.2017 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого приватного підприємства «ПЛАСТ» підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача в сумі 3200,00 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6-10, 77, 90, 139, 227, 241-243, 246, 250, 251, 255, 257, 258, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Науково-виробничого приватного підприємства «ПЛАСТ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 29.11.2017 року, № від 30.11.2017 року - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 29.11.2017 року, № від 30.11.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві на користь Науково-виробничого приватного підприємства «ПЛАСТ» суму сплаченого судового збору в розмірі 3200 грн. 00 коп. (три тисячі двісті гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Науково-виробниче приватне підприємство «ПЛАСТ» (04170, м. Київ, вул. Тропініна, 1, ).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ).

Суддя С.О. Cтефанов