Справа № 640/3844/22
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2025 рокуСправа №640/3844/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення від 26.08.2021 № 6 в частині п.2.1,-
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення від 26.08.2021 №6 в частині п.2 .1.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2022 відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2022 про відмову у забезпеченні позову залишено без задоволення.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду»(далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
На виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 13.12.2020 №2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», дана справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано для розгляду судді Маковській О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 справу прийнято до провадження судді Маковської О.В.
В матеріалах справи відзив на позовну заяву відсутній.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив таке.
Судом встановлено, що 28.01.2021 Верховною Радою України ухвалено закон реєстраційний номер №1150-IX «Про Бюро економічної безпеки України», який визначає правові основи організації та діяльності Бюро економічної безпеки України.
Відповідно до ч. 1 статті 15 Закону 1150-ІХ директор Бюро призначається на посаду Кабінетом Міністрів України за поданням Прем?єр-міністра України за пропозицією комісії з проведення конкурсу.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Бюро економічної безпеки України» від 12.05.2021 №510 утворено Бюро економічної безпеки України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
На підставі даної постанови було сформовано комісію з проведення конкурсу та оголошено конкурс на посаду директора Бюро економічної безпеки України.
На офіційному сайті Кабінету Міністрів України було опубліковано оголошення про умови та строки проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України, відповідно до якого документи від осіб, які претендують на участь у конкурсі, приймаються: з 9:00 16 червня до 20:00 7 липня 2021 року.
Позивачем 06.07.2021 було подано документи до конкурсної комісії як кандидата на посаду директора Бюро економічної безпеки України.
Комісією з проведення конкурсу на зайняття посади директора Бюро економічної безпеки України 09.08.2021 прийнято рішення, затверджене протоколом засідання комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України від 09.08.2021 №4, яким відмовлено у задоволенні заяви Осмоловського Д. Ю. з підстави її необґрунтованості та доручено робочій групі конкурсної комісії підготовку проектів відповідей на звернення кандидатів, які надходять на адресу конкурсної комісії, та у порядку і строки, встановлені законом, Голові конкурсної комісії (з урахуванням пункту 1.1 протоколу № 3 засідання конкурсної комісії) надати відповідні відповіді на звернення.
У зв?язку з тим, що позивач вважає рішення комісії від 09.08.2021 №4 протиправним у відповідній частині, ним подано позовну заяву до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора Бюро економічної безпеки України затверджене протоколом №4 засідання комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України від 09.08.2021 в частині: Підпункт 6.1 в частині відмови у задоволенні заяви Осмоловського Д. Ю. з підстави її необґрунтованості та зобов`язання Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора Бюро економічної безпеки України провести з кандидатом на посаду директора Бюро економічної безпеки України Осмоловським Денисом Юлійовичем співбесіду у відповідності до вимог передбачених статтею 15 Закону України 1150-Х «Про Бюро економічної безпеки України».
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.08.2021 №977-р «Про призначення Мельника В. І. Директором Бюро економічної безпеки України» призначено Мельника Вадима Івановича Директором Бюро економічної безпеки України строком на п`ять років.
Комісією з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України 26.08.2021 було проведено засідання, за підсумками якого оформлено протокол №6. В протоколі №6 щодо питання 2 порядку денного - про припинення роботи комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України - зазначено, що Комісією визнано, що покладене на конкурсну комісію завдання щодо відбору кандидатів на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки виконано з дотриманням вимог Закону України "Про Бюро економічної безпеки України". Визнано конкурс на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України завершеним та припинено роботу конкурсної комісії.
Позивач вважає, що Комісією з проведення конкурсу на зайняття посади директора Бюро економічної безпеки України свідомо прийнято протиправне рішення, яке оформлене протоколом №6 від 26.08.2021 в частині підпункту « 2.1. - Визнати, що покладене на конкурсну комісію завдання щодо відбору кандидатів на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки виконано з дотриманням вимог Закону України "Про Бюро економічної безпеки України". Визнати конкурс на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України завершеним та припинити роботу конкурсної комісії».
Супровідним листом Прем?єр - міністрові України було запропоновано на розгляд трьох кандидатур, відібраних комісією з проведення конкурсу на зайняття посади директора Бюро економічної безпеки України з числа учасників конкурсу.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
За приписами частини 2 статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Бюро економічної безпеки» (далі - Закону №1150) незалежність Бюро економічної безпеки України гарантується визначеними цим Законом та іншими законами України особливим порядком конкурсного відбору, призначення та звільнення Директора Бюро економічної безпеки України, його заступників, інших працівників, а також визначеним законом вичерпним переліком підстав для припинення їхніх повноважень.
Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону №1150 Директор Бюро економічної безпеки України призначається на посаду Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України за пропозицією комісії з проведення конкурсу (далі - конкурсна комісія).
Організацію та проведення конкурсу здійснює конкурсна комісія відповідно до цього Закону (ч.1 ст. 15 Закону №1150).
Згідно з ч.3 ст. 15 Закону №1150 до складу конкурсної комісії входять:
три особи, визначені Радою національної безпеки і оборони України;
дві особи, визначені Верховною Радою України за поданням комітету Верховної Ради України, до предмета відання якого належать питання системи оподаткування;
одна особа, визначена Верховною Радою України за поданням комітету Верховної Ради України, до предмета відання якого належать питання організації та діяльності правоохоронних органів, оперативно-розшукової діяльності.
Кандидатури осіб для призначення Верховною Радою України обираються з представників громадських об`єднань, професійних спілок та їх об`єднань, асоціацій, організацій роботодавців та їх об`єднань, недержавних засобів масової інформації, які зареєстровані в установленому порядку та пройшли обговорення на спеціальному відкритому засіданні комітету Верховної Ради України, до предмета відання якого належать питання системи оподаткування, або комітету Верховної Ради України, до предмета відання якого належать питання організації та діяльності правоохоронних органів, оперативно-розшукової діяльності;
три особи, визначені Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.4 ст. 15 Закону №1150 членом конкурсної комісії може бути особа, яка є громадянином України, має вищу освіту, бездоганну ділову репутацію, високі професійні і моральні якості. Не може бути членом конкурсної комісії особа, яка:
1) за рішенням суду визнана недієздатною або обмежена у цивільній дієздатності;
2) має судимість за вчинення кримінального правопорушення, не погашену або не зняту в установленому законом порядку, або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією;
3) позбавлена відповідно до вироку суду, що набрав законної сили, права займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, або обіймати певні посади.
Конкурсна комісія вважається повноважною у разі затвердження в її складі не менше шести осіб.
Відповідно до ч. 5 ст.15 Закону №1150 рішення конкурсної комісії вважається прийнятим, якщо за нього на засіданні конкурсної комісії проголосували не менше п`яти членів конкурсної комісії.
Частинами 6 та 7 Закону №1150 визначено, що голова та секретар конкурсної комісії обираються шляхом відкритого голосування з числа членів конкурсної комісії.
Засідання конкурсної комісії відкриті для представників міжнародних організацій, засобів масової інформації і журналістів. Забезпечуються відео- та аудіофіксація, трансляція в режимі реального часу засідань конкурсної комісії на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України.
Інформація про час і місце проведення засідання конкурсної комісії оприлюднюється на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України не пізніше ніж за 24 години до його початку.
Відповідно до ч.9 ст. 15 Закону №1150 Конкурсна комісія:
1) визначає регламент своєї роботи;
2) розміщує оголошення про умови та строки проведення конкурсу;
3) розглядає документи, подані особами для участі в конкурсі;
4) відбирає із загального числа кандидатів осіб, з якими проводить на своєму засіданні співбесіду, щодо яких проводиться спеціальна перевірка, передбачена Законом України "Про запобігання корупції", і перевірка, передбачена Законом України "Про очищення влади";
5) відбирає шляхом відкритого голосування з числа кандидатів, які пройшли співбесіду, трьох кандидатів, які відповідають вимогам, встановленим до посади Директора Бюро економічної безпеки України, та згідно з обґрунтованим рішенням конкурсної комісії мають найкращий професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов`язків на цій посаді;
6) оприлюднює інформацію про кандидатів, які подали заяву на участь у конкурсі, а також інформацію про трьох кандидатів, відібраних для проходження співбесіди в конкурсній комісії;
7) проводить повторний конкурс у разі відхилення кандидатів, відібраних конкурсною комісією для призначення на посаду Директора Бюро економічної безпеки України, у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленим статтею 16 цього Закону, або з непроходженням спеціальної перевірки, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", та/або перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади";
8) оголошує та розміщує на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України результати проведеного конкурсу на зайняття посади Директора бюро економічної безпеки України.
Рішення конкурсної комісії можуть бути оскаржені до суду лише з питань додержання встановленого цим Законом порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України (ч.10 ст. 15 Закону №1150).

Протоколом засідання комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України від 29.07.2021 №3 затверджено Регламент роботи комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України.

Пунктом 1.1 Регламенту конкурсна комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом та цим Регламентом.

Основними засадами діяльності конкурсної комісії є законність, незалежність та відкритість. У своїй діяльності конкурсна комісія дотримується принципів рівності прав членів конкурсної комісії та колегіальності прийняття ними рішень, об?єктивності та обґрунтованості (п. 1.2 Регламенту).

Статус конкурсної комісії, порядок її формування та вимоги до її членів визначені статтею 15 Закону (п. 1.3 Регламенту).

Пунктом 3.1 Регламенту встановлено, що конкурсна комісія: визначає регламент своєї роботи; розміщує оголошення про умови та строки проведення конкурсу; розглядає документи, подані особами для участі в конкурсі; відбирає із загального числа кандидатів осіб, з якими проводить на своєму засіданні співбесіду, щодо яких проводиться спеціальна перевірка, передбачена Законом України "Про запобігання корупції", і перевірка, передбачена Законом України "Про очищення влади"; відбирає шляхом відкритого рейтингового голосування з числа кандидатів, які пройшли співбесіду, трьох кандидатів, які відповідають вимогам, встановленим до посади Директора Бюро економічної безпеки України, та згідно з обгрунтованим рішенням конкурсної комісії мають найкращий професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов`язків на цій посаді; оприлюднює інформацію про кандидатів, які подали заяву на участь у конкурсі, а також інформацію про трьох кандидатів, відібраних для проходження співбесіди в конкурсній комісії; проводить повторний конкурс у разі відхилення кандидатів, відібраних конкурсною комісією, у зв?язку з невідповідністю вимогам, встановленим статтею 16 Закону, або з непроходженням спеціальної перевірки, передбачено Законом України "Про запобігання корупції, та/або перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; оголошує та розміщує на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України результати проведеного конкурсу на зайняття посади Директора бюро економічної безпеки України Міністрів України; розміщує протоколи своїх засідань на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України; ухвалює рішення про встановлення прохідного балу для успішного складення тестування на знання законодавства та на вербально-логічне мислення із використанням комп?ютерної техніки; забезпечує оприлюднення тестів на знання законодавства та зразків тестових питань на вербально-логічне мислення; затверджує ситуаційні завдання та забезпечує їх оприлюднення; здійснює інші повноваження, визначені Законом.

Пунктом 3.1 Регламенту встановлено, що Конкурс на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України (далі - конкурс) складається з таких етапів: оголошення про умови та строки проведення конкурсу; прийом документів від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі, протягом встановленого конкурсною комісією строку; оприлюднення інформації про осіб, які подали документи для участі в конкурсі; прийняття рішення конкурсної комісії про допуск (недопуск) кандидатів до участі у конкурсі; тестування на знання законодавства та на вербально-логічне мислення (за рішенням конкурсної комісії); проведення спеціальної перевірки, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції, і перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; виконання ситуаційних завдань (за рішенням конкурсної комісії); співбесіда з відібраними кандидатами, зокрема щодо відповідності кандидатів критерію доброчесності; відбір конкурсною комісією шляхом відкритого рейтингового голосування трьох кандидатів, які відповідають вимогам, встановленим до посади Директора Бюро економічної безпеки України, та згідно з обґрунтованим рішенням конкурсної комісії мають найкращий професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов?язків на цій посаді; оприлюднення інформації про кандидатів, відібраних конкурсною комісією для подання на розгляд Прем?єр-міністрові України; подання трьох відібраних конкурсною комісією кандидатур на розгляд Прем?єр-міністрові України; проведення повторного конкурсу у разі відхилення кандидатів, відібраних конкурсною комісією для призначення на посаду Директора Бюро економічної безпеки України, у зв?язку з невідповідністю вимогам, встановленим статтею 16 Закону, або з непроходженням спеціальної перевірки, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", та/або перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Відразу після відбору кандидатів конкурсна комісія приймає рішення про подання пропозиції на розгляд Прем?єр-міністру України. Пропозиція підписується всіма членами конкурсної комісії, присутніми на засіданні, на якому було відібрано кандидатів (п. 14.4 Регламенту).

Пропозиція Прем?єр-міністру України письмово подається головою конкурсної комісії (або уповноваженим конкурсною комісією членом) (п. 14.5 Регламенту).

Інформація про кандидатів, відібраних конкурсною комісією, оприлюднюється на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (п. 14.6 Регламенту).

Конкурсна комісія подає три кандидатури з числа учасників конкурсу на розгляд Прем`єр-міністру України. Прем`єр-міністр України вносить одну кандидатуру для призначення Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України протягом 10 днів з дня оголошення та розміщення конкурсною комісією результатів на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України призначає на посаду Директора Бюро економічної безпеки України (п. 13 ст. 15 Закону №1150).

Системний аналіз вказаних норм права свідчить, що основними функціями конкурсної комісії є організація та проведення конкурсу для призначення на посаду Директора Бюро економічної безпеки України. Отже, конкурсній комісії надаються повноваження щодо проведення конкурсу до моменту призначення на посаду Директора Бюро економічної безпеки України.

Як свідчать обставини справи, всі завдання проведення конкурсу для призначення на посаду Директора Бюро економічної безпеки України були виконані та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.08.2021 №977-р «Про призначення Мельника В.І. директором Бюро економічної безпеки України» призначено Мельника Вадима Івановича Директором Бюро економічної безпеки України строком на п`ять років.

Суд звертає увагу позивача, що рішення конкурсної комісії можуть бути оскаржені до суду лише з питань додержання встановленого цим Законом порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України. Ані Закон №1150, ані Регламент не передбачають продовження строку дії конкурсної комісії у разі оскарження її рішень.

Водночас, досліджуючи питання порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача, як учасника конкурсного відбору, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже, за змістом наведеної норми Конституції України, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах, а саме: те право, яке особа вважає порушеним.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997 №6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи, суд розглядає питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішується спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти, як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи такі вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд зазначає, що реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тому, що передбачений законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Тобто, особа наділена правом оскаржити до суду не будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які на її думку, були вчинені з порушенням вимог закону, а лише ті, що мають безпосереднє відношення до особи, яка подала адміністративний позов.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, при звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач має усвідомлювати, в який саме спосіб можливо буде відновити його становище та захистити його порушене право.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) вказано, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland №30210/96).

Крім того, у пункті 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необгрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, пункт 157).

Крім того, стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У рішенні Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп (справа 3/35-313) визначено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 14.03.2018 у справі №9901/22/17, від 06.06.2018 у справі №800/489/17, від 12.06.2018 №800/587/17, від 16.10.2018 у справі №9901/415/18 та від 09.04.2019 у справі №9901/611/18 та інших.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що п.2.1 рішення комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України оформленого протоколом від 26.08.2021 №6, яким вирішено припинити роботу конкурсної комісії, визнано конкурс завершеним та припинено її роботу, унеможливлює поновлення порушених прав позивача щодо відмови, за захистом яких він звернувся до суду у справі №640/22530/21 щодо відмови у задоволенні заяви позивача, внаслідок чого він був позбавлений права прийняти подальшу участь у конкурсі.

Проаналізувавши дані обставини, суд доходить висновку, що позивач не є належним суб`єктом оскарження рішення від 26.08.2021 №6, оскільки вказане рішення не впливало на права, обов`язки або законні інтереси позивача.

Дослідивши вказані обставини, суд доходить висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки скасування рішення від 26.08.2021 №6, жодним чином не спричинить обрання його переможцем Конкурсу.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення позовної заяви.

Керуючись статтями 73-78, 90, 242-246, 252 - 257, 255 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення від 26.08.2021 № 6 в частині п.2.1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська