Справа № 560/9791/24
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9791/24

Головуючий у 1-й інстанції: Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

04 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку по грошовому забезпеченні при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу;

-стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 125842,4 грн (сто двадцять п`ять тисяч вісімсот сорок дві гривні чотири копійки).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.02.2025 позов задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2019 року до 19 січня 2023 року;

-стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2019 року до 19 січня 2023 року в розмірі 388499 (триста вісімдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн 96 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої послався на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.08.2019 №204 позивач 29.08.2019 виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі №560/520/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства Оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з вересня 2016 по лютий 2018 включно із застосуванням січня 2008 як місяця підвищення доходів, який враховується для розрахунку індексації.

На виконання зазначеного рішення позивачу нараховано 63395,45 грн та виплачено 62444,52 грн, що підтверджується листом відповідача від 22.07.2024, банківською випискою.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні.

Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин; даліЗакон № 2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Визначаючись щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період 30.08.2019 по 18.07.2022, колегія суддів вказує на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що строк затримки розрахунку за вищевказаний період складає 1054 календарних дні за період з 30.08.2019 до 18.07.2022 включно.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2024 позивачу нараховано за червень 2019 року та за липень 2019 року 20545,50 грн. Протягом цих двох місяців був 61 календарний день. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить 336,81 грн (20545,50 грн / 61 дн). Така ж сума середньоденного грошового забезпечення вказана в зазначеній довідці.

Тому середній заробіток за час затримки виплати складає 354997,74 грн (336,81 грн х 1054 дн) за період з 30.08.2019 до 18.07.2022 включно.

При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що нарахована в зв`язку з затримкою індексація грошового забезпечення в сумі 83625,23 грн складає 91,98% від загальної суми (68919,58 грн), яка підлягала виплаті в день звільнення (63395,45 грн х 100 : 68919,58 грн).

Тобто за період з 30.08.2019 до 18.07.2022 включно (1054 календарних дні) розмір середнього заробітку за час затримки цієї виплати з урахуванням принципу співмірності становить: 326526,92 грн (336,81 грн * 1054 * 91,98%).

Разом з тим, при загальному розмірі несвоєчасно виплаченої індексації (83625,23 грн.), сума середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 326526,92 грн істотно перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум-майже у п`ять разів.

В свою чергу, застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 та від 28.01.2021 у справі №580/2427/19.

Про необхідність врахування розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вказано і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Колегія суддів зазначає, що виходячи із правових позицій Верховного Суду щодо визначення істотності частки порівняно із середнім заробітком та визначення співмірності такої, не існує якоїсь єдиної методики розрахунку,

У постанові від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22 Верховний Суд, зазначив, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Визначаючись щодо суми середнього заробітку за період з 30.08.2019 до 18.07.2022, враховуючи те, що позивач звільнився зі служби 29.08.2019, а з позовом у справі №560/520/24 звернувся до суду лише у 2024 році (більше ніж через чотири роки після звільнення), а також із суми, що була виплачена на виконання рішення суду (83625,23 грн), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, необхідно присудити до стягнення суму середнього заробітку за вказаний період в розмірі 326526,92 грн.

Варто звернути увагу і на те, що навіть позивач у позовній заяві просив стягнути суму середнього заробітку у три рази меншу, ніж та, що стягнута судом першої інстанції. Тобто, на думку позивача сума в розмірі 125842,41 грн. (за період з 30.08.2019 по 18.07.2022-61915,65 грн.) є такою, що достатня для захисту порушеного права останнього.

В той же час оскаржуване судове рішення не містить обгрунтувань щодо необхідності виходу за межі позовних вимог.

Що стосується періоду, за 19.07.2022 до 05.06.2024, колегія суддів, виходячи із висновків Верховного Суду, висловлених у справі № 560/11489/22, погоджується з сумою середнього заробітку, визначеного судом першої інстанції- 61973,04 грн (336,81 * 184).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для часткового скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року скасувати в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2019 року до 19 січня 2023 року в розмірі 388499 (триста вісімдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн 96 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.08.2019 по 19.01.2023 в сумі 125842 (сто двадцять п`ять тисяч вісімсот сорок дві) гривні 40 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Матохнюк Д.Б. Сторчак В. Ю.