Справа № 160/30726/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/30726/24
Суддя І інстанції Прудник С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 25.09.2024 року №2-0463-UA0033698.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у відповідності до договору купівлі продажу квартири від 27.03.2010 року позивач придбав у власність житлове приміщення квартиру розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,60 кв.м. Договір купівлі продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1392. Відомості про купівлю продаж нерухомого майна були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 23 березня 2016 року згідно договору про надання послуг №5752 виконано технічну інвентаризацію квартири АДРЕСА_2 . У відповідності до зазначеного акту встановлено факт зменшення загальної, житлової площі та зміну кількості позицій, яка відбулась за рахунок оздоблення стін, перепланування санвузла та демонтування комори, що не належало до самочинного будівництва згідно пункту 3.2. «Інструкції (зі змінами та доповненнями) про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.01р. №127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за №582/5773. Техніком у зазначеному акті встановлено, що площа по квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа 65.8 кв.м. У відповідності до Журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, загальна площа по квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа 65,8 кв.м. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.11.2024 р. № 403072104, підтверджено факт внесення змін до відомостей про об`єкт нерухомості, актуалізовано площу житлового приміщення і зазначено площу у розмірі 65.8 кв.м. Крім того, у відповідності до зазначеного витягу в реєстрі міститься стара і не актуальна інформація по квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 із зазначенням загальної площі 69,6 кв.м.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погордившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує що суд першої інстанції не врахував того факту, що відповідачем в оскарженому податковому повідомленні-рішенні вказано невірну площу нерухомості, якою фактично позивач не володіє.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Дніпропетровській області просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що 25.09.2024 року відповідачем винесено податкове повідомлення рішення №2-0463-UA0033698 (далі ППР), у відповідності до якого, відповідачем здійснено нарахування позивачу податкового зобов`язання на суму 3788,79 грн. податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особо, яка є власником житлової нерухомості, податковий період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року. Сума податкового зобов`язання розрахована відповідачем у відповідності до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 Податкового кодексу України та відповідно до підпунктів 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України. Об`єктом оподаткування є нерухоме майно відмінне від земельної ділянки квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,60 кв.м.

З матеріалів справ вбачається, що у відповідності до договору купівлі продажу квартири від 27.03.2010 року позивач придбав у власність житлове приміщення квартиру розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,60 кв.м. Договір купівлі продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1392. Відомості про купівлю продаж нерухомого майна були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 23 березня 2016 року згідно договору про надання послуг №5752 виконано технічну інвентаризацію квартири АДРЕСА_2 . У відповідності до зазначеного акту встановлено факт зменшення загальної, житлової площі та зміну кількості позицій, яка відбулась за рахунок оздоблення стін, перепланування санвузла та демонтування комори, що не належало до самочинного будівництва згідно пункту 3.2. «Інструкції (зі змінами та доповненнями) про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.01р. №127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за №582/5773. Техніком у зазначеному акті встановлено, що площа по квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа 65.8 кв.м. У відповідності до Журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень, загальна площа по квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа 65,8 кв.м. У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.11.2024 р. № 403072104, підтверджено факт внесення змін до відомостей про об`єкт нерухомості, актуалізовано площу житлового приміщення і зазначено площу у розмірі 65.8 кв.м. Крім того, у відповідності до зазначеного витягу в реєстрі міститься стара і не актуальна інформація по квартирі, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 із зазначенням загальної площі 69,6 кв.м.

Вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним та таким, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилаючись на положення пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України вказав, що позивач з заявою про проведення звірки до контролюючого органу не звертався, а тому останні, не маючи інших правових механізмів для отримання даних про об`єкти оподаткуванню, ніж ті, що передбачені податковим законодавством, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) таких даних.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими задами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПКУ, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Об`єктами оподаткування податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України). .

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України).

Згідно пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПКУ обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

- за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

- обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК У країни платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (підпункт 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України(підпункт 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України).

Відповідно до пункту а) підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

За даними інформаційно - комунікаційної системи ДПС України (далі - ІКС), фізична особа ОСОБА_1 знаходиться на податковому обліку в ГУ ДПС (Соборний район м. Дніпра), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до даних ДРФО податкова адреса платника податку: АДРЕСА_3 .

За даними ІКС ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, а саме:

- нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 108,5 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 26.06.2015, частка власності 1/1;

- квартира, за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 65,8 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 02.08.2016, частка власності 1/1;

- квартира, за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 69,6 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 27.04.2010, частка власності 1/1;

- гараж, за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 50,4 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 22.01.2016, частка власності 1/1.

- квартира, за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 43,2 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 20.07.2016, частка власності 1/1.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником:

- нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 108,5 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 26.06.2015, частка власності 1/1;

- нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 106,9 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 20.10.2011, частка власності 1/1. Право на нерухоме майно погашено 25.11.2021;

- квартира, за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 65,8 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 02.08.2016, частка власності 1/1;

- квартира, за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 69.6 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 27.04.2010, частка власності 1/1. Право на нерухоме майно погашено 18.11.2024;

- квартира, за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 43,2 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 20.07.2016, частка власності 1/1;

- гараж. за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 50,4 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 22.01.2016, частка власності 1/1.

Керуючись пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ, з урахуванням норм визначених п. 102.1 ст. 102 ПКУ Гагарінову Е.В. ГУ ДПС сформовані в автоматичному режимі податкові повідомлення - рішення форми Ф за 2023 рік (даті - ППР) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код бюджетної класифікації 18010200 та 18010300), а саме:

- ППР № 2-0463-UА0033698 від 25.09.2024 на суму 5452,13 грн. за 2023 рік;

- ППР № 2-0463-UА0033698 від 25.09.2024 на суму 3581.93 грн. за 2023 рік;

- ППР №2-0463-UА0033698 від 25.09.2024 на суму 3788,79 грн. за 2023 рік.

З розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2023 рік по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 вбачається наступне:

- сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 5452,13 грн. нарахована за нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 108,5;

- сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 3581, 93 грн. нарахована за квартиру за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 65,8 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 27.04.2010, частка власності 1/1.;

- сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 3788,79 грн. нарахована за квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 69,6 кв. м., дата державної реєстрації права власності з 02.08.2016, частка власності 1/1.

Отже, як вбачається з розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2023 рік по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 3788,79 грн. та 3581,93 грн. нараховані за одну і ту ж саму квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому матеріалами справи підтверджено зменшення загальної, житлової площі квартири за адресою: АДРЕСА_3 з 69,6 кв. м. до 65,8 кв. м., вказане свідчить про те, що податковими повідомленнями рішеннями № 2-0463-UА0033698 та №2-0463-UА0033698 від 25.09.2024 нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2023 рік за одну і ту ж саму житлову нерухомість, що належить позивачу, що суперечить . 61 (. non bis in idem «? ») ? ? .

Виходячи з викладеного оскаржене податкове повідомлення-рішення від 25.09.2024 року №2597024- 2412-0463-UA0033698 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів з зазначає, що відсутність факту звернення позивача до контролюючого органу з заявою про проведення звірки щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості як це передбачено підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК не спростовує виявленого факту щодо подвійного оподаткування одного і той ж самого об`єкта житлової нерухомості та не може бути підставою для відмови у судовому захисті порушеного оправа позивача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення- рішення, діяв поза межами повноважень та у не спосіб, що визначений законами України, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, та підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

З приводу розподілу судових витрат колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У ситуації, що розглядається, Адвокат Сєдов Михайло Володимирович відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги № 01-11 від 01.11.20 р. надавав послуги з професійної правничої допомоги позивачу з питань представництва у судах України (п. 1.2. Договору)

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано перелік та вартість послу за договором та акт № 1 надання послуг по договору.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження реальності витрат на правову допомогу (рахунок на оплату, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження надання правової допомоги (платіжних доручень, квитанцій, рахунків на оплату, касових чеків на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо), що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.06.2022 № 380/3142/20.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розподіл витрат на правничу допомогу.

В той же час матеріалами справи підтверджено сплата позивачем судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 1211,20 грн. та сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1453,44 грн., а тому судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2664,64 грн. (1211,20 +1453,44 =2664,64) підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимог ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 25.09.2024 року №2-0463-UA0033698.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2664,64 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят чотири гривні 64 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 03 червня 2025 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова