Справа № 320/10550/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), а участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування повідомлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бялого Максима Глібовича щодо особисто підписаного повідомлення від 06.09.2023 № 72662913 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання і залишення без виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №640/21047/20, ухвали Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №640/21047/20 з порушенням норм статті 129-1 Конституції України;

- скасувати особисто підписане Бялим Максимом Глібовичем повідомлення від 16.10.2023 № 72662913 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та залишення без виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №640/21047/20 і ухвали Київського кружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №640/21047/20.

Третя особа також заявила вимоги, у яких просила:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бялого Максима Глібовича щодо особисто підписаного повідомлення від 06.09.2023 № 72662913 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання і залишення без виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №640/21047/20, ухвали Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №640/21047/20 з порушенням норм статті 129-1 Конституції України;

- скасувати особисто підписане Бялим Максимом Глібовичем повідомлення від 16.10.2023 № 72662913 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та залишення без виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №640/21047/20 і ухвали Київського кружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі №640/21047/20.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 у задоволенні позову, а також вимог третьої особи відмовлено.

Позивач та третя особа в апеляційних скаргах просять скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов та вимоги третьої особи задовольнити, оскільки вважають, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на тому, що спірне повернення виконавчого документу є протиправним.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 01.09.2023 позивачем подано на виконання виконавчий лист № 640/21047/20, виданий 02.04.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсію ОСОБА_2 , виходячи з розрахунку 80% відповідних сум грошового забезпечення з 01 січня 2016 року без обмеження її максимальним розміром із врахуванням раніше виплачених сум.

Державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06.09.2023.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06.09.2023, винесене державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бялим М.Г. на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом №1404-ІІІ та підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як вірно встановив суд першої інстанції, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 640/21047/20, виданого 02.04.2021 Окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсію ОСОБА_2 , виходячи з розрахунку 80% відповідних сум грошового забезпечення з 01 січня 2016 року без обмеження її максимальним розміром із врахуванням раніше виплачених сум.

Державним виконавцем 31.05.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою боржнику надано десятиденний строк для виконання рішення суду.

Оскільки рішення суду не виконано боржником без поважних причин, державним виконавцем 26.07.2021 винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн та встановлено десятиденний строк для виконання рішення суду та зазначеної постанови державного виконавця. Державним виконавцем 19.11.2021 винесено постанову про накладення штрафу на боржника в подвійному розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Так, державним виконавцем 18.07.2022 направлено до Шевченківського управління поліції ГУ НПУ в м. Києві подання про притягнення посадових осіб боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, а також на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Надалі, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 у справі №640/21047/20, з урахуванням ухвали суду від 24.07.2023 про внесення виправлень, замінено стягувача у виконавчому провадженні НОМЕР_2, з виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2021 №640/21047/20 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , виходячи з розрахунку 80% відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2016 без обмеження її максимальним розміром із врахуванням раніше виплачених сум, а саме: ОСОБА_2 на правонаступника ОСОБА_1 .

За змістом частини п?ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

ОСОБА_1 направив 01.09.2023 відповідачу з метою примусового виконання виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2021 №640/21047/20.

Відповідач згідно оскаржуваного повідомлення повернув виконавчий документ у зв?язку із тим, що виконавче провадження з його виконання вже закінчене, а тому він не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Так, згідно абзацу другого частини першої статті 40 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Таким чином, наявність чинної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження унеможливлює як відкриття нового, так і відновлення попереднього виконавчого провадження.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 914/4192/15, від 02.07.2020 у справі № 727/11251/19.

Водночас, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення (частина перша статті 41 Закону № 1404-VIII).

Суд першої інстанції вірно вказав про те, що виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2021 у справі №640/21047/20 закінчено згідно з відповідною постановою державного виконавця від 18.07.2022.

Чинність вказаної постанови та відсутність доказів її скасування унеможливлює повторний початок виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2021 у справі №640/21047/20.

Заміна сторони виконавчого провадження (у тому числі і стягувача) не є обставиною, яка визначає можливість відновлення примусового виконання рішення, виконавче провадження з виконання якого було закінчене. Норми чинного законодавства не передбачають можливості відновлення (повторного початку) виконавчого провадження у разі заміни сторони виконавчого провадження.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що повертаючи виконавчий документ, відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційних скарг колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову та вимог третьої особи.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку