Справа № 440/5668/24
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/5668/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Полтавській області, в якій просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) Ф-77138-51/1952 від 12.08.2023;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 8447,65 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю винесення контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) на суму 8447,65 грн, оскільки при формуванні вказаної вимоги ГУ ДПС у Полтавській області не враховано положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", статтею 4 якого встановлено, що пенсіонери звільняються від сплати єдиного внеску за себе. Договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач не укладала та не підписувала. У період, за який нарахована спірна недоїмка по сплаті ЄСВ, позивач вже досягла необхідного пенсійного віку та отримувала пенсію як пенсіонер, а тому не мала сплачувати ЄСВ за вказаний період.

2. Заперечення відповідача

10.09.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 68-71/, в якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі з огляду правомірність та обґрунтованість спірної вимоги. Зазначив, що відповідно до інформаційної бази ІС "Податковий блок" в Реєстрі страхувальників позначка "ФО-пенсіонер за віком" з 01.01.2018, тому автоматичне нарахування єдиного внеску в ІКПП з моменту отримання пенсії за віком не проводиться. Враховуючи викладене, позивач мала право користуватися пільгою по сплаті єдиного внеску з 01.01.2018, у зв`язку з тим, що платник податків отримує пенсію на пільгових умовах. Станом на 26.08.2024 за ОСОБА_1 рахується заборгованість по сплаті єдиного внеску в сумі 8447,65 грн, без врахування штрафних санкцій та пені. Дана заборгованість є правомірною та підлягає сплаті. В інтегрованій картці платника податків по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності (технологічний код 71040000) ОСОБА_1 рахувалася заборгованість, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань за період з 01.01.2017 по 21.12.2019, а саме: - 09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8448,00 грн (з урахуванням переплати 8447,65 грн); - 19.04.2018 нарахування по єдиному внеску за січень 2018 року у сумі 819,06 грн. Разом з тим, в ході проведеного аналізу встановлено, що у ОСОБА_1 в ІКП по єдиному внеску були встановлені неправомірні нарахування за січень 2018 року в сумі 819,06 грн. Як наслідок, Управлінням оподаткування фізичних осіб (Кременчуцьким відділом податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок) було підготовлено доповідну записку щодо скасування неправомірного боргу та 12.12.2019 в ІКП проведена до зменшення основна сума на 819,06 грн. Тому в результаті проведення до зменшення основної суми на 819,06 грн погасився борг, який виник раніше, тобто за січень 2017 року. За викладених обставин, 12.07.2023 по ОСОБА_1 було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-77138-51/1552. Податковий борг по єдиному внеску станом на 26.08.2024 складає 8447,65 грн, є правомірним та підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою суду від 15.05.2024 позовну заяву залишено без руху.

04.07.2024 від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що вимогу №Ф-77138-51/1952 від 12.08.2023 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 8447,65 грн ОСОБА_1 не отримувала, а тому була позбавлена можливості оскаржити її у встановленому порядку. Вказує, що про наявність стосовно ОСОБА_1 виконавчого провадження, останній стало відомо 01.05.2024, так як в цей день їй стало відомо про накладення арешту на кошти, що зберігаються на її банківських рахунках. 01.05.2024 ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження.

У періоді з 28.06.2024 по 26.07.2024 суддя Довгопол М.В. перебувала у відпустці, а з 29.07.2024 по 30.07.2024 - у відрядженні.

Ухвалою суду від 01.08.2024 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

09.08.2024 до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду та подано уточнену позовну заяву, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) Ф-77138-51/1952 від 12.07.2023;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 8447,65 грн.

У періоді з 05.08.2024 по 16.08.2024 суддя Довгопол М.В. перебувала у відпустці.

Ухвалою суду від 19.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/5668/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

23.09.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній наполягає на тому, що відповідач помилково вважає, що пільгою (звільненням) від сплати ЄСВ позивачка має право користуватися лише з 01.01.2018. ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона досягла віку 55 років (у 2011 році жінки, які досягли 55-ти річного віку мали право для виходу на пенсію за віком). Таким чином, станом на 01.01.2017 -12.12.2017 ОСОБА_1 вже досягла віку для виходу на пенсію за віком (55 років 02 травня 2011 року, 60 років 02 травня 2016 року), той факт що вона вийшла на пенсію за вислугою років жодним чином не має звужувати її прав як ФОП в частині звільнення від сплати ЄСВ. У спірному випадку позивачці призначено пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", проте позивач досягла пенсійного віку та має право виходу на пенсію за віком. Вказана обставина відповідачем не заперечується. З системного аналізу норм діючого законодавства вбачається, що надання пільг щодо звільнення від сплати єдиного внеску не залежить від виду отримуваної пенсіонером пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років), визначальним критерієм надання вказаних пільг є досягнення фізичною особою - підприємцем пенсійного віку. Таким чином, фізична особа - підприємець, яка досягла пенсійного віку, незалежно від виду пенсії, яку отримує, має право на пільги, встановлені частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI. Відтак, оскільки ОСОБА_1 до 2019 року була фізичною особою - підприємцем, при цьому, позивач досягла встановленого вказаним Законом пенсійного віку (станом на 2017 рік (рік, за який позивачу нарахована заборгованість по сплаті ЄСВ) позивачу виповнилося 61 рік), на неї поширюються положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI щодо звільнення від сплати єдиного внеску. Отже, позивач вважає, що підпадає під зазначену категорію осіб, оскільки досягла встановленого у статті 26 Закону №1058-IV віку та отримує пенсію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована 01.03.2006 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області в якості фізичної особи-підприємця, номер запису про державну реєстрацію 2 005417 /а.с. 18/.

03.04.2013 позивачу видано посвідчення пенсіонера, вид отримуваної пенсії - за вислугу років, термін дії - довічно /а.с. 10/.

З даних ІКС "Податковий блок" в інтегрованій карті платника податку по коду платежу 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи які проводять незалежну професійну діяльність) слідує, що ФОП ОСОБА_1 нараховано до сплати єдиний внесок за січень 2017 року - грудень 2017 року у сумі 8448,00 грн (за терміном сплати до 09.02.2018) та за січень 2018 року у сумі 819,06 грн. (за терміном сплати до 19.04.2018) /а.с. 74-80/.

У подальшому, 12.12.2019 контролюючим органом зменшено щоквартальні нарахування за січень 2018 року на 819,06 грн.

Станом на 2019-2023 роки за позивачем в ІКП рахувалася заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 8447,65 грн (зменшено за рахунок переплати на суму 0,35 грн).

12.07.2023 ГУ ДПС у Полтавській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-77138-51/1552, згідно якої станом на 30.06.2023 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 8447,65 грн (недоїмка) /а.с. 73/.

Позивач, не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 12.07.2023 №Ф-77138-51/1552, звернулася до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VIII), яким внесено зміни, зокрема, до статті 7 Закону №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що зареєстровані в установленому чинним законодавством порядку фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску незалежно від того, на якій системі оподаткування перебувають.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Разом з тим, Закон №2464-VI передбачає випадки звільнення фізичних осіб - підприємців від обов`язку сплати за себе єдиного внеску з урахуванням певних умов, передбачених частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Так, за приписами частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказана норма чітко окреслює коло осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, залежно від настання страхових ризиків, зумовлених досягненням пенсійного віку (загального, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV(далі - Закон №1058-IV), або спеціального, що зумовлює призначення пенсії за віком) та отриманням особою інвалідності, незалежно від виду призначеної та виплачуваної особі страхової виплати чи соціальної допомоги.

Згідно зі статтею 1 Закону №1058-IV пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом; пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Отже, право жінки, яка народилася по 30 вересня 1956 року включно, на пенсію за віком, що передбачене чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, пов`язується, зокрема, з досягненням нею 55 років.

Згідно статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Крім того, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2262-XII) встановлено такі види пенсій: за вислугу років, по інвалідності, в разі втрати годувальника.

Згідно зі статтею 1 Закону №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Умови призначення пенсій за вислугу років визначені статтею 12 Закону №2262-XII.

При цьому згідно зі статтею 7 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Розглядаючи у системному взаємозв`язку вказані норми Законів № 1058-IV та №2262-ХІІ, а також положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV) є загальним страховим ризиком, який вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Однак визначення статусу "пенсіонера за віком" передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, із проаналізованих положень законодавства не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску.

Сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого - другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у статті 7 Закону №2464-VI, та розміром пенсійних виплат.

Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між особистою участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат. А тому, частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV, виключно на добровільних засадах.

Стаття 10 Закону №1058-IV надає можливість особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника) або яка має право на довічну пенсію, обрати для призначення один із цих видів пенсії.

Обраний особою, яка досягла пенсійного віку, вид пенсії може зумовлювати різницю у підходах до визначення її правового статусу лише у межах питань призначення і виплати відповідного виду пенсії.

Частинами першою та другою статті 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства", заява №36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення у справі "Ван Раалте проти Нідерландів" від 21.02.1997) (пункти 48-49 рішення у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013, заява №10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07.07.2004 №14-рп/2004).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України 06.09.2012 №5207-VI "Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні" пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивну, обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належним та необхідним. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Таким чином, різний вид пенсії, обраний згідно із законодавством особами, які досягли пенсійного віку (встановленого статтею 26 Закону №1058-IV), не може вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо застосування звільнення від сплати єдиного внеску для непрацездатних осіб одного й того ж виду.

Отже, частина четверта статті 4 Закону №2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону №1058-IV. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

Відтак застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №814/779/17 та в подальшому підтримана у постанові Верховного Суду від 27.05.2022 у справі №826/6075/18.

Отже, звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати за себе єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або за вислугу років, чи мати статус особи з інвалідністю або досягти віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. При цьому, виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто 02.05.2011 остання досягла віку 55 років для виходу на пенсію за віком.

Разом з тим, згідно з наявним у матеріалах справи пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 03.04.2013 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років довічно.

Отже, викладене вище свідчить, що станом на 2017 рік, тобто рік, за який позивачу нарахована спірна заборгованість по сплаті ЄСВ, остання одночасно і досягла встановленого статтею 26 Закону №1058-IV віку для виходу на пенсію за віком і отримувала пенсію за вислугу років згідно Закону №2262-ХІІ, а тому на неї поширюються положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI щодо звільнення від сплати єдиного внеску за вказаний період.

При цьому, враховуючи вищевказаний статус позивача, вона могла бути платником єдиного внеску виключно за умови її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція №449), розділ V якої регламентує порядок добровільної сплати єдиного внеску та порядок укладення договорів про добровільну участь.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу V Інструкції №449 порядок укладення договорів про добровільну сплату врегульовано статтею 10 Закону. Перелік платників, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, визначено частиною першою статті 10 Закону.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону №2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений Інструкцією №449.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Висновки суду, за яких позивач, у разі отримання пенсії, може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.02.2020 у справі №240/4809/19, від 04.09.2019 у справі №806/1503/16, від 17.10.2018 у справі №806/1575/16, від 05.11.2018 у справі №806/2169/16.

Таким чином, підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, позивач, будучи суб`єктом господарювання, не приймала добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів звернення позивача із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з нею договору про добровільну участь.

Відтак, позивач як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI звільнена від сплати єдиного внеску, позаяк має статус пенсіонера та отримує відповідно до закону пенсію за вислугу років.

Отже, з огляду на факт звільнення позивача від сплати єдиного внеску та відсутність підстав для його нарахування, останній безпідставно нараховувалася та включалася до інтегрованої картки платника податків як недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8448 грн (за терміном сплати до 09.02.2018), так і недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 819,06 грн (за терміном сплати до 19.04.2018), яку контролюючий орган самостійно виключив з ІКП, як таку, що нарахована безпідставно.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів наявності правових підстав для нарахування позивачу як особі, яка отримує пенсію за вислугу років, а також досягла пенсійного віку, єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування та винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2023 №Ф-77138-51/1552, а тому вказана вимога підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині щодо зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 8447,65 грн, суд виходить з наступного.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5 (далі - Порядок) та визначає правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі.

Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Для забезпечення достовірності відображення облікових показників в ІКП структурними підрозділами за напрямами роботи здійснюється попередній та загальний контроль у терміни, встановлені цим Порядком.

Згідно з пунктами 4-5 розділу І Порядку відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.

Дії працівників територіальних органів ДПС під час відображення в інформаційній системі первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку передбачено, що для забезпечення ведення оперативного обліку податків, зборів, платежів, єдиного внеску в ІКС ДПС відкриваються ІКП за кожним кодом класифікації доходів бюджету / технологічним кодом єдиного внеску щодо кожного платника, територіального органу ДПС, що відповідає місцю обліку платника або обліку об`єкта оподаткування, коду території територіальної громади згідно з Кодифікатором адміністративно-територіальних одиниць та територій територіальних громад, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 26 листопада 2020 року № 290 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 12 січня 2021 року № 3).

Податковому органу, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку ІКП за основним та неосновним місцем обліку закривається структурним підрозділом, що здійснює облік платежів, не пізніше наступного робочого дня після отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) про припинення шляхом ліквідації юридичної особи або проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця з урахуванням умов, визначених у цьому пункті.

При цьому в ІКС ДПС ІКП закриваються із встановленням дати закриття за умов:

погашення сум податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафних санкцій та пені та/або списання сум податкового боргу, штрафних санкцій та пені;

повернення платнику помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та/або списання до бюджетів за заявою платника;

повернення платнику помилково та/або надміру сплачених коштів єдиного внеску та/або списання до фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за заявою платника;

відсутності розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань, податкового боргу або іншої заборгованості, контроль за справлянням якої покладено на податкові органи, яка може бути розстрочена (відстрочена) згідно з чинним законодавством, не погашених на дату закриття ІКП;

повноти відображення в ІКП результатів контрольно-перевірочної роботи.

Інформація щодо нарахувань та надходжень платежів до бюджетів за платниками, у яких закриті ІКП, враховується в звітності податкових органів до кінця відповідного року, у якому відбулось таке нарахування та/або сплата.

Механізм перенесення до ІКП, визначених за результатами контрольно-перевірочної роботи, сум грошових зобов`язань, податкових та інших платежів, єдиного внеску, методи контролю відповідності показників результатів контрольно-перевірочної роботи даним ІКП передбачений розділом V Порядку, відповідно до пункту 1 розділу 4 якого працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних ІКС ДПС вносять дані до ІКС ДПС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених ІКС ДПС із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 у справі №816/2042/16, у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Відтак, з метою належного захисту прав, свобод, інтересів позивача, позовна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 8447,65 грн підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача внести зміни в інтегровану картку платника єдиного внеску ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 8447,65 грн по вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2023 №Ф-77138-51/1552.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

02.05.2024 між адвокатом Варавіним С.Д. та клієнтом ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги №02/05, копія якого наявна в матеріалах справи та згідно з пунктом 1 якого адвокат зобов`язується надати ОСОБА_1 консультаційні та адвокатські послуги (професійну правничу допомогу) щодо захисту інтересів останньої (представництво) в судових органах, зокрема, в адміністративних судах, апеляційних, Верховному Суді, а також в органах державної влади, установах, підприємствах, правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування, їх виконавчих органах, з усіх питань, пов`язаних з захистом законних прав та інтересів клієнта /а.с. 96/.

Відповідно до пункту 3.3 договору від 02.05.2024 №02/05 сторони погодили, що гонорар за одну годину надання професійної правничої допомоги становить 1000,00 грн. Сторони погодили, що здійснення оплати гонорару за професійну правничу допомогу за цим договором може також здійснити донька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ).

Згідно з розрахунком суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги №02/05 від 02.05.2024 підтверджено надання адвокатом робіт наступного характеру: 1) консультування з приводу проблемних питань клієнта щодо необхідності подання позовної заяви - 500 грн за 0,5 год; 2) вивчення та аналіз чинного законодавства та судової практики з питань клієнта - 1000 грн за 1 год; 3) складання позову, виготовлення копій документів, надсилання позову до суду - 2500 грн за 2,5 год. Всього разом робіт на суму 4000 грн /а.с. 95 зі звороту/.

Факт сплати ОСОБА_2 за надані ОСОБА_1 правничі послуги підтверджується платіжною інструкцією АТ "Сенс банк" від 31.05.2024 /а.с. 95/.

З огляду на надані документи та оцінюючи обґрунтованість розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, з урахуванням повного задоволення позовних вимог, а також беручи до уваги відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу та клопотань про зменшення такого розміру, суд присуджує до відшкодування витрати в межах розгляду справи в сумі 4000 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області від 12.07.2023 №Ф-77138-51/1552.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області внести зміни в інтегровану картку платника єдиного внеску ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 8447,65 грн (вісім тисяч чотириста сорок сім гривень 65 копійок) по вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2023 №Ф-77138-51/1552.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) та витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Довгопол