Справа № 320/9415/25
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9415/25 Головуючий у І інстанції - Діска А.Б.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Собківа Я.М.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Форум» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Форум» до Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю про визнання протиправним та скасування рішення та акту, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Форум» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю, в якій просило визнати протиправними та скасувати:

- рішення Ради нагляду за аудиторською діяльністю «Про притягнення до професійної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення» від 18.02.2025 № 1.3/3/79;

- акт Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю «Про неможливість проведення перевірки з контролю якості аудиторських послуг/іншої перевірки» від 21.02.2025 № 01-03/176.

Разом із позовною заявою Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити дію рішення Ради нагляду за аудиторською діяльністю «Про притягнення до професійної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення» від 18.02.2025 № 1.3/3/79 та зупинити дію акта Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю «Про неможливість проведення перевірки з контролю якості аудиторських послуг/іншої перевірки» від 21.02.2025 № 01-03/176.

В обґрунтування поданої заяви Позивач зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або відновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів Позивача шляхом виконання своїх зобов`язань перед Товариствами, з якими було підписано договори про надання аудиторських послуг з обов`язкового аудиту фінансової звітності, оскільки спливе строк подання аудиторського звіту.

На переконання Заявника, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам до ухвалення рішення судом в адміністративній справі та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому, а тому є підстави для забезпечення адміністративного позову.

Крім того вважав, що Акт був прийнятий на підставі того, що Рішенням призупинено право Позивачу виконувати обов`язковий аудит фінансової звітності та обов`язковий аудит фінансової звітності підприємств, що становлять суспільний інтерес. На переконання Заявника, складання такого Акта фактично означає не проходження Позивачем перевірки контролю аудиторських послуг.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Форум» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Форум» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким його заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Форум» не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у заяві про забезпечення позову, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Форум», в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про забезпечення позову не наведено будь-якого обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся.

Також, не приймаються до уваги судом першої інстанції доводи Заявника, що спірним рішенням було заборонено ТОВ Аудиторська фірма «Форум» проводити обов`язковий аудит фінансової звітності підприємств, що становлять суспільний інтерес, оскільки відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення від 18.02.2025 № 1.3/3/79 до Позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на надання послуг з обов`язкового аудиту фінансової звітності на строк один рік, тобто тимчасово та зі спливом встановленого спірним рішенням строку, Заявнику буде поновлено таке право.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що забезпечення позову шляхом зупинення дії Акта «Про неможливість проведення перевірки з контролю якості аудиторських послуг/іншої перевірки» не зумовить ефективний захист поновленого чи порушеного права Позивача, оскільки як зазначає сам Заявник, лише після ухвалення судом рішення про визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення зможе поновити проходження відповідної перевірки контролю якості та пройти її. А тому вжиття заходів забезпечення, в даному випадку, є недоцільним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з частиною 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами 1, 4, 5 та 6 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 травня 2025 року у справі № 420/31410/24.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з листом повідомленням № 01-03/48 від 16.01.2025 Відповідач призначив перевірку контролю якості аудиторських послуг щодо Позивача, яка розпочалась 12.02.2025.

Одночасно з цим, Рішенням від 07.02.2025 № 1.2/2/78 Відповідачем порушено дисциплінарну справу стосовно Позивача.

10.02.2025 Позивач отримав від Відповідача лист № 04-07/143 від 10.02.2025 щодо інформування Позивача про порушення дисциплінарної справи щодо нього та повідомив про те, що розгляд дисциплінарної справи щодо Товариства відбудеться 18.02.2025 в режимі відеоконференції.

За результатами розгляду відповідної дисциплінарної справи Відповідач прийняв рішення № 1.3/3/79 від 18.02.2025 про притягнення до професійної відповідальності та застосування дисциплінарно стягнення щодо Позивача у вигляді зупинення права на надання послуг з обов`язкового аудиту фінансової звітності строком на один рік.

Колегією суддів встановлено, що заявляючи клопотання про забезпечення адміністративного позову, Позивач послалася на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіянню шкоди його правам до ухвалення рішення по суті.

Зокрема Позивач посилається на те, що ним, до прийняття оскаржуваного рішення було підписано договори про надання аудиторських послуг з обов`язкового аудиту фінансової звітності, зокрема з:

- ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «УКРМІНХІМ», договір № 12/12/2024-1 від 12.12.2024.

- ТОВ «ПРИДНІПРОВСЬКИЙ ОЕЗ» договір № 12/02/2025-2 від 12.02.2025;

- ТОВ «БАНДУРСЬКИЙ ОЕЗ» договір № 12/02/2025-6 від 12.02.2025;

- ТОВ «АТП - 2004», договір № 12/02/2025-10 від 12.02.2025;

- ТОВ «КПМГ АУДИТ», договір № 14/02/2025-1 від 14.02.2025;

Таким чином, на переконання Позивача, у разі невжиття заходів із забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення, позбавить його можливості поновити свої порушенні права, шляхом виконання зобов`язань перед вказаними вище Товариствами, через сплив строку подання аудиторського звіту, такими підприємствами.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни» фізичні особи, фізичні особи-підприємці, юридичні особи, крім тих, які наділені бюджетними повноваженнями згідно із законодавством, подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи.

Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права з огляду на наявність виключень щодо поширення цієї норми Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни», проте ці виключення не поширюються на правовідносини, що виникли між Позивачем і Підприємствами, з якими він уклав зазначені вище договори на проведення аудиту фінансової звітності.

Крім того суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зупинення спірним Рішенням права Позивача на надання послуг з обов`язкового аудиту фінансової звітності застосовано тимчасово строком на один рік, та зі спливом вказаного строку, Позивачу буде поновлено таке право.

Отже, Позивач не позбавлений права виконати свої зобов`язання за укладеними раніше договорами або у разі прийняття судом рішення по суті за результатами розгляду судової справи на користь Позивача, або після поновлення через рік його права на надання послуг з обов`язкового аудиту фінансової звітності, у разі прийняття судом рішення не на користь Позивача.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми Закону України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або стану війни», є безпідставним та необґрунтованим твердження Позивача що невжиття заходів про забезпечення позову позбавить його можливості поновити свої порушені права шляхом виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами через сплив строку подання аудиторського звіту.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії вказаного вище рішення Ради нагляду за аудиторською діяльністю.

Позивач в заяві про забезпечення позову просив також зупинити дію акта Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю «Про неможливість проведення перевірки з контролю якості аудиторських послуг/іншої перевірки» від 21.02.2025 № 01-03/176.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач направив Позивачу Акт від 21.02.2025 № 01-03/176 про неможливість проведення перевірки щодо контролю якості аудиторських послуг/іншої перевірки через відсутність Позивача у Реєстрі суб`єктів аудиторської діяльності, які мають право проводити обов`язковий аудит фінансової звітності підприємств, що становлять суспільний інтерес.

Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що Акт був прийнятий на підставі того, що Рішенням призупинено право Позивачу виконувати обов`язковий аудит фінансової звітності та обов`язковий аудит фінансової звітності підприємств, що становлять суспільний інтерес.

Таким чином, на переконання Позивача, у зв`язку з оскаржуваним Рішенням, йому направлено Акт про неможливість проходження перевірки з контролю якості аудиторських послуг, в процесі проходження якої (перевірки) він перебував під час розгляду відповідного дисциплінарного провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що механізм організації, проведення та оформлення результатів перевірок з контролю якості аудиторських послуг та інших перевірок визначено Порядком проведення перевірок з контролю якості аудиторських послуг та інших перевірок, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 17 травня 2023 року № 253, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 липня 2023 року за № 1127/40183 (далі - Порядок № 253).

Відповідно до ч. 4 Порядку № 253 перевірки з контролю якості аудиторських послуг здійснюються в обов`язковому порядку щодо:

- суб`єктів аудиторської діяльності (далі - САД), які мають право проводити обов`язковий аудит фінансової звітності підприємств, що становлять суспільний інтерес, а також об`єднань страховиків, обов`язковість створення яких передбачена законом, - не рідше ніж один раз на три роки;

- САД, які мають право проводити обов`язковий аудит фінансової звітності, крім зазначених в абзаці другому цього підпункту, - не рідше ніж один раз на шість років.

Згідно з п. 8 розділу V Порядку № 253 у разі ухилення САД від проведення іншої перевірки, зокрема недопуск до перевірки інспектора (групи інспекторів) або відсутність керівника та/або інших працівників САД без поважних причин за адресою, інформація про яку міститься в Реєстрі, у визначений для проведення іншої перевірки строк, або ненадання (надання не в повному обсязі) інформації та/або документів (доступу до робочих документів), які стосуються іншої перевірки, або вчинення інших дій, що унеможливлюють проведення іншої перевірки, наявності інших об`єктивних і незалежних від Інспекції / Комітету АПУ/ Комітету професійної організацій причин, інспектор (керівник групи інспекторів) складає та підписує акт про ухилення САД від перевірки у двох примірниках. Акт про ухилення САД від перевірки може бути створено в електронній формі з накладанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

При наявності будь-яких обставин, що можуть поставити під загрозу життя і безпеку осіб, які беруть участь у перевірці, що не є ухиленням САД від проведення перевірки, а також наявності інших об`єктивних і незалежних від Інспекції / Комітету АПУ / Комітету професійної організації причин інспектор (керівник групи інспекторів) складає та підписує акт про неможливість проведення перевірки у двох примірниках. Акт про неможливість проведення перевірки може бути створено в електронній формі з накладанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Перший примірник акта про ухилення САД від перевірки або про неможливість проведення перевірки надається САД, другий примірник акта долучається до матеріалів перевірки.

Інспекцією акт про ухилення САД від перевірки або про неможливість проведення перевірки надається САД в електронній формі з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг через електронний кабінет.

Як вбачається з відомостей, оприлюднених на офіційному веб-сайті Аудиторської плати України, Позивач має чинне рішення Ради Аудиторської палати України від 17 лютого 2020 року № 43/7 «Про проходження перевірки з контролю якості».

З огляду на викладене, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що забезпечення позову шляхом зупинення дії Акта «Про неможливість проведення перевірки з контролю якості аудиторських послуг/іншої перевірки» не зумовить ефективний захист поновленого чи порушеного права Позивача, оскільки як зазначає сам Заявник, лише після ухвалення судом рішення про визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення зможе поновити проходження відповідної перевірки контролю якості та пройти її.

Відтак, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у матеріалах даної адміністративної справи доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Форум», викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову - без змін.

Керуючись статтями 150, 151, 241, 242, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Форум» залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Собків

Повний текст складено 03.06.2025 року.