Справа № 343/1004/25
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/1004/25
Провадження №: 2-а/343/23/25
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області адміністративну справу № 343/1004/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Львівській області про скасування постанови серії ЕНА № 4413443 від 03.04.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністартивне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати дії поліцейського відділення поліції № 2 (м. Миколаїв) Стрийського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Курмана А.А. про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними; скасувати винесену останнім постанову серії ЕНА № 4413443 від 03.04.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.04.2025 о 10.30 год поліцейським відділення поліції №2 (м. Миколаїв) Стрийського районного управління Курманом А.А.була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

В постанові зазначено, що він, керуючи транспортним засобом "MITSUBISHI ЛАНСЕР", р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 "Стоп контроль. Проїзд без зупинки заборонено", здійснив рух без зупинки, чим порушив п. 8.4.в. ПДР - порушення вимог дорожніх знаків.

В дійсності, жодних порушень правил дорожнього руху ним допущено не було, тому вважає постанову, складену відносно нього, протиправною, винесеною з істотним порушенням норм процесуального та адміністративного права і такою, що підлягає скасуванню з таких підстав.

Так, 03.04.2025 близько 10 год 30 хв., він у с. Лисовичі по вул. Грушевського, керуючи автомобілем "MITSUBISHI ЛАНСЕР", р.н. НОМЕР_1 , помітив укріплений контрольно-перепускний пункт (блокпост), на якому перебували люди у поліцейській формі. Він зменшив швидкість та повільно під`їхав до пункту, майже зупинившись. Один з поліцейських, які знаходились на цьому пості, почав подавати команди рукою (кругові рухи, які сигналізували про необхідність проїжджати швидше, без зупинки). Він зазначену команду поліцейського виконав та проїхав через блокпост. Після цього, з незрозумілих йому причин, інший поліцейський вирішив його зупинити та притягнути до адміністративної відповідальності, всупереч положенням п. 8.3 ПДР, згідно з якими сигнали регулювальника мають перевагу перед сигналами світлофорів та вимогами дорожніх знаків і є обов`язковими до виконання.

Наголосив, що розгляд справи відповідачем носив формальний характер, а він не порушував жодних Правил дорожнього руху.

Також зазначив, що інспектором поліції факт вчинення правопорушення належним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим чи належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень Правил дорожнього руху. Вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена з порушенням положень КУпАП, без належних правових підстав, а також за відсутності події, доказів та складу правопорушення.

Зазначив, що інспектором поліції під час винесення оскаржуваної постанови не було дотримано встановленої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також відсутні докази, які доводять його винуватість.

У графі до постанови додаються зазначено: "інші матеріали справи 1259". Разом з тим, жодних відеоматеріалів на його адресу (разом з оскарженою поставною), від відповідача не надходило. Водночас, сама по собі постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення.

Відповідачем не доведено те, що він ознайомлювався з оскаржуваною постановою, роз`яснення йому прав та обов`язків як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вважає, що він був позбавлений можливості захищатись від інкримінованого йому адміністративного правопорушення, реалізовувати свої процесуальні права у спосіб, передбачений КУпАП. Поліцейським притягнуто його до адміністративної відповідальності без допустимих, належних та достатніх доказів, з`ясування усіх обставин справи на підставі доказів. Копія оскаржуваної постанови йому не вручена на місці вчинення правопорушення під підпис, надіслана в подальшому звичайним листом.

Відомості, зазначені в постанові про те, що він від підпису та отримання копії постанови відмовився, спростовуються його твердженнями з позовної заяви.

Вважає, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення є незаконною, винесеною без належних правових підстав, з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права. Подія адміністративного правопорушення відсутня, оскільки його дії відповідали вимогам п. 8.3 Правил дорожнього руху України, а сигнали регулювальника мають перевагу над дорожніми знаками. Жодних належних і допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення відповідачем надано не було, а розгляд справи носив виключно формальний характер. Враховуючи викладене, постанова підлягає скасуванню як така, що прийнята з грубим порушенням закону та без підтвердження складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вказане, вважає, що оскаржувану постанову слід визнати протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце його проведення у встановленому законом порядку, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток "Viber" (а.с. 24), згідно з поданою ним заявою про отримання електронних повісток (а.с. 16), причин неявки не повідомив, будь-яких заяв від нього не поступало.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про розгляд справи у встановленому законом порядку, про що свідчать довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету 29.05.2025 (а.с. 20), супровідний лист про скерування копії ухвали про відкриття провадження з позовною заявою та додатками на електронну адресу (а.с. 22) та відповідна розписка про отримання поштового відправлення (а.с. 25). Жодних заяв, клопотань від нього не надходило.

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 29 травня 2025 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Львівській області про скасування постанови серії ЕНА № 4413443 від 03.04.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністартивне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася, тому суд, з урахуванням положень ч. 3 ст. 268 КАС України, та визначеного ст. 286 КАС України строку розгляду справ даної категорії дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін на підставі наявних доказів.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до постанови серії ЕНА № 4413443 від 03.04.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 03.04.2025 о 10.26 год у с. Лисовичі вул.Грушевського, водій, керуючи т/з "MITSUBISHI ЛАНСЕР" р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 "Стоп-контроль" - проїзд без зупинки заборонено, здійснив рух без зупинки, чим порушив п. 8.4.в ПДР порушення вимог заборонних знаків та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що на нього накладено штраф у розмірі 340 гривень (а.с. 10).

Позивач не погоджується з винесеною постановою, вказуючи, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Натомість на спростування позовних вимог відповідач не надав жодних доказів та заперечень.

Таким чином між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, підстав для скасування постанови.

Оцінка суду:

вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно із положеннями ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою-четвертою ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Перелік справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, встановлено у ч. 1 ст. 222 КУпАП.

Виходячи з викладеного, поліцейський відділення поліції №2 (м.Миколаїв) Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області сержант поліції Курман А.А. при винесенні оскаржуваної постанови діяв від імені органів Національної поліції та був наділений повноваженнями на розгляд справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, на місці його вчинення, тому підстав для визнання його дій неправомірними немає.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.8.2-1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закрити повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

У п. 8.4в ПДР України вказано, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: зокрема заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Розділ 33 ПДР передбачає дорожні знаки, з яких дорожній знак 3.41 Контроль. Забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо). Застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та (або) 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил.

Диспозиція ч.1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Таким чином предметом доказування у цьому випадку є проїзд позивача без зупинки перед контрольним пунктом поліції.

У постанові серії ЕНА № 4413443 від 03.04.2025 зазначено, що 03.04.2025 о 10.26 год у с. Лисовичі вул.Грушевського, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з "MITSUBISHI ЛАНСЕР", р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 "Стоп-контроль" - проїзд без зупинки заборонено, здійснив рух без зупинки, чим порушив п.8.4.в Правил дорожнього руху.

Разом з тим, постанова не містить вказівок, яким чином позивачем було порушено вимоги знаку (не зазначено, що позивач рухався без зупинки). Також відсутні в постанові і посилання на докази розміщення такого знаку та невиконання позивачем його вимог.

Також вказано у постанові, що до неї додається інші матеріали справи 1259. Однак, інших доказів щодо вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_1 , крім оскаржуваної постанови, стороною відповідача до постанови не надано.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд України у постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а наголосив на тому, що приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 77 КАС України, докази суду надають учасники справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, правом на подання відзиву представник відповідача не скористався та у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач на обгрунтування правомірності оскаржуваної постанови не надав жодних доказів наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі № 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім цього, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної ним постанови про накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і доводи позивача про порушення самої процедури розгляду справи та винесення постанови, оскільки йому не було пред`явлено для ознайомлення доказів, які підтверджують його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, поставленого йому в провину, хоча він неодноразово клопотав про це, позбавлено права на дачу пояснень та захист, відносно якого поліцейські, хоч і не заперечували, однак не надали можливості (часу) на забезпечення участі захисника при розгляді справи.

Забезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права на її участь у процесі прийняття рішення та права на захист передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Таким чином, суд уважає, що обмеження права водія на отримання правової допомоги для захисту своїх прав свідчить про порушення прав людини, що гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, з порушенням законних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без належних та допустимих доказів, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, тому її слід визнати протиправною та скасувати.

За змістом п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема скасовує постанову і закриває справу.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи те, що суд прийшов до переконання про відсутність (недоведеність) складу адміністративного правопорушення, поставленого у провину ОСОБА_1 , належним способом захисту буде визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження у справі за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Львівській області про скасування постанови серії ЕНА № 4413443 від 03.04.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністартивне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, підлягає до задоволення.

Щодо питання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, то дане питання суд уже вирішив в ухвалі про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду від 29 травня 2025 року, визнавши причини пропуску процесуального строку для звернення до суду поважними та поновивши його. Підстав для перегляду даного питання та будь-яких інших доказів з даного приводу не подано.

На підставі викладеного, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Загальної декларації прав людини, ст. 19, 62 Конституції України, ст. 2, 9, 20, 72, 73-77, 90 КАС України, ст. 7, 9-11, 33, 126, 222, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Львівській області про скасування постанови серії ЕНА № 4413443 від 03.04.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністартивне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 4413443 від 03.04.2025, винесену поліцейського відділення поліції № 2 (м. Миколаїв) Стрийського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області Курманом Артуром Аніловичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Львівській області, місцезнаходження: площа Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79000, .

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич