Справа № 400/9286/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/9286/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2025 року (суддя Чаричанський П.О., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 04.04.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій державного виконавця протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

03.10.2024 до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Леденчука Д.С. про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2024 №75011951 з виконання постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 05.10.2023 року про стягнення з позивача на користь держави штрафу в сумі 34000,00 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги зазначається, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позовної заяви про те, що позивач не був належним чином повідомлений про ухвалення постанови від 05.10.2023 у справі №490/3746/23 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому, не мав можливості скористатися 15-денним строком на її добровільне виконання та сплати штрафу у розмірі 17000,00 грн.

На думку апелянта, наявність відкритого ВП позбавляє можливості боржника, яким є апелянт, виконати постанову від 05.10.2023 року у добровільному порядку, тому виконавче провадження має бути закрито через скасування постанови про відкриття провадження, повернення виконавчого листа до органу, що його видав (яким є Центральний районний суд міста Миколаєва) та тільки після цього починається 15-денний строк на добровільне виконання Постанови від 05.10.2023 року у справі №490/3746/23. А у випадку несплати, виникає правове обґрунтування на стягнення штрафу у примусовому порядку та у подвійному розмірі.

Відповідач надіслав відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до статті 287 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.10.2023 набрала законної сили постанова Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.10.2023 у справі №490/3746/23, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі одної тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (а.с. 47-49).

Викликаний належним чином ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Супровідним листом Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.01.2024 згадана постанова направлена на примусове виконання до Центрального ВДВС у м. Миколаєві (а.с. 46).

Одночасно, орган ДВС повідомлено, що правопорушнику надавався 15 денний термін для сплати штрафу. Також йому було роз`яснено положення ч. 2 ст. 308 КУпАП, а саме, що у разі не сплати ним у значений строк штрафу, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з нього буде стягнуто подвійний розмір штрафу зазначений у постанові.

14.05.2024 старшим державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Миколаєві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75011951 з виконання постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 05.10.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф в сумі 34000,00 грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

На обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.10.2023 не отримував, тому не мав змоги добровільно сплатити штраф, а відтак, державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження на іншу суму боргу у розмірі 34000,00 грн., ніж передбачено у виконавчому документі, що надійшов йому на примусове виконання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що тим, що суд відхилив доводи позивача на те, що він не знав про існування постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.10.2023, оскільки практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Позивачу беззаперечно було відомо про існування протоколу про адміністративне правопорушення, тому він повинен цікавитися станом розгляду його справи (подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 09.07.2019 у справі №921/165/16-г/17, від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 04.03.2021 у справі №910/6835/20). Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany)). Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 74 Закону від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Порядок провадження по виконанню постанов про накладення штрафу визначено главою 27 КУпАП.

Відповідно до статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. У разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Згідно з статтею 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Частиною першою статті 303 КУпАП передбачено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

За змістом статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону №1404-VIII визначено, що до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону віднесено ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Пунктом 3 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Абзацом 1 частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, спірну постанову про відкриття виконавчого провадження №75011951 з виконання постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 05.10.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 34000,00 грн., позивач отримав на підставі листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.01.2024.

Наявність обставин, за якими виконавчий документ згідно до Закону №1404-VІІІ повертається стягувачу без прийняття до виконання, позивачем не доведено.

Виходячи з цього яолегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги позивача про те, що він не був належним чином повідомлений про ухвалення постанови від 05.10.2023 у справі №490/3746/23, оскільки зазначене спростовується листом Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.01.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 надавався 15 денний термін для сплати штрафу, та йому було роз`яснено положення ч. 2 ст. 308 КУпАП, а саме, що у разі не сплати ним у значений строк штрафу, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з нього буде стягнуто подвійний розмір штрафу зазначений у постанові.

Колегія суддів зауважує, що серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ними рішень є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаному критерію в цілях оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову з дотриманням процедури, передбаченої Законом №1404-VІІІ.

У контексті оцінки інших доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов