Справа № 460/14170/24
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2025 рокум. Рівне№460/14170/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" (далі - позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Рівненської митниці (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 25.09.2024 №UA204000/2024/000091/1 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204130/2024/00185.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з метою митного оформлення ввезених товарів позивачем подано до митного органу митну декларацію, в якій визначено митну вартість товарів за основним методом - ціною договору (контракту). На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем було надано митному органу документи, що відповідають переліку, визначеному у статті 53 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 (далі - МК України). Позивач зазначає, що надані митному органу документи чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять достовірні дані про числові показники складових митної вартості. У подальшому митним органом було сформовано Рішення про коригування митної вартості, відповідно до якого скориговано митну вартість товарів за другорядним резервним методом визначення митної вартості. Сторона позивача вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий йому пакет документів і необґрунтовано виніс Рішення про коригування митної вартості, оскільки митним органом не доведено обставин, які б свідчили про існування у нього достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованих товарів. З огляду на вказане позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду відзив, в якому виклав свої заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати органу доходів і зборів (митниці) достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Водночас відповідач зауважує, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 МК України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, митницею встановлено наявність в документах неточностей. Зі слів відповідача вищевказане свідчило про наявність ризиків заявлення до митного оформлення недостовірних відомостей стосовно вартості товарів. Зазначає, що на вимогу митного органу щодо надання додаткових документів у відповідності до частини 3 статті 53 МК України, декларантом подано додаткові документи, проте не у повному обсязі, що слугувало підставою для винесення рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідач вважає що оскаржуване рішення є такими, що прийняте митним органом в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. З огляду на вказане, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій вказав на необґрунтованість наведених відповідачем аргументів, які не спростовують суті позовних вимог. Позивачем було надано всі визначені законодавством і достатні для встановлення митної вартості товару документи, при цьому викладена в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів вимога відповідача щодо надання додаткових документів не ґрунтується на вимогах законодавства. З огляду на наведене, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення не підтверджують наявності у відповідача законних підстав для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом відповідно до ст. 64 МК України.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду 20.11.2024 у паперовій формі безпосередньо через канцелярію суду, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 20.11.2024.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2024 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 25.11.2024 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 04.12.2024 до суду відзив, в якому виклав свої заперечення проти позову.

04.12.2024 відповідач подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 05.12.2024 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив та подав 10.12.2024 до суду відповідь на відзив, в якій заперечував щодо доводів наведених відповідачем у відзиві.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Голд С» (Україна) як покупцем та О. Kuhnert GmbH & Со. КG. (резидент Deutschland) як продавцем укладений договір №09/09/24 від 09.09.2024 (далі договір), предметом якого є поставка автотранспорту марки VDL Bus Ambassador VBH020 номер vin-кода НОМЕР_1 (далі - товар) (п.1.1. договору). Відповідно до пункту 3.1 договору, поставка проводиться продавцем на умовах DAP Рівне (Інкотермс 2010). Пунктом 3.2. договору визначено, що товар доставляється своїм ходом або іншим засобом пересування до місця призначення представником продавця не пізніше 50-ти днів після підбору. Пунктами 4.1 та 4.2. встановлено ціну та загальну вартість товару, зокрема ціна за одиницю товару визначається в кожному окремому випадку за взаємною згодою між продавцем та представником покупця, яка зазначається в інвойсі, а загальна вартість договору складає 5000,00 Euro (П`ять тисяч євро 00 центів).

Пунктами 5.1. 5.5. договору передбачено, що поставка товару здійснюється за рахунок продавця. Витрати на поставку товару включаються до загальної вартості товару, який постачається згідно умов даного Договору. Витрати, пов`язані з митним оформленням товару, його реалізацією та інші виграти несе покупець і вони входять в вартість товару. Передоплата за товар у розмірі 5000,00 євро має бути здійснена протягом 60 днів з дня укладання цього договору. Оплата вважається здійсненою в момент зарахування коштів на поточний рахунок продавця. Покупець конвертує гривні в євро і банківським переказом відправляє продавцю в обумовлені терміни.

10.09.2024 продавець оформив і направив покупцю рахунок (інвойс) №249138 про продаж останньому вживаного автобуса марки VDL Ambassador VBH020 номер vin-коду НОМЕР_1 , за ціною 5000,00 євро.

12.09.2024 ТОВ «ГОЛД С» звернулося до АТ «Перший Український міжнародний банк» з заявою №33 на купівлю іноземної валюти за курсом банку в розмірі 5000,00 євро для придбання транспортного засобу згідно договору №09/09/24 від 09.09.2024, код товару , в іноземного контрагента.

ТОВ «ГОЛД С» сплатило О. Kuhnert GmbH & Со. КG. (резидент Deutschland) вартість автобуса марки VDL Ambassador VBH020 номер vin-кода НОМЕР_1 в розмірі 5000,00 євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №45 від 12.09.2024, де в графі 70 «Призначення платежу» вказано передоплату за автобус марки VDL Bus Ambassador, згідно договору №09/09/24 від 09.09.2024.

Позивачем з метою митного оформлення товару подано Рівненській митниці митну декларацію №24UA12U4 від 25.09.2024 у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар: автобус пасажирський, міський, бувший у використанні, марки «VLD BUS», модель «AMBASSADOR VBHO20», обладнаний пандусом, ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_1 , загальна кількість сидячих місць, включаючи місце водія - 41, стоячих місць - 40, місце для сидіння інвалідів в колясці - 1, призначення: для використання на дорогах загального користування.

Митну вартість товару заявлено за основним (1) методом визначення митної вартості за ціною договору, на рівні 5000,00 євро (230696,88 грн).

Для митного оформлення відповідачу було подано такі документи (графа 44 МД): рахунок - фактура (інвойс) № 249138 від 10.09.2024 року; декларація про походження товару № 249138 від 10.09.2024 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.08.2011 року; банківський платіжний документ, що стосується товару № 45 від 12.09.2024 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товару № 09/09/24 від 09.09.2024 року; довідка про надання послуг митного брокера № 14/05 від 14.05.2020 року; довідка щодо відповідності транспортного засобу екологічним нормам №250924009 від 25.09.2024; експертна довідка № 02/09-02 від 25 вересня 2024 року; митна декларація країни відправлення МІШ 24ОЕ96А5 від 18.09.2024 року; митна декларація №241ІА12114 від 25.09.2024 року, за якою було відмовлено у випуску товарів.

25.09.2024 митний орган надіслав декларанту повідомлення із зазначенням, що вартість товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки подані для митного оформлення документи містять неточності. Повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Декларант листом від 25.09.2024 №25-09/-1 повідомив, що додаткові документи надаватися не будуть та просив прийняти рішення без врахування термінів, визначених частиною 3 статті 53 МКУ.

Митним органом сформовано Картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА204130/2024/000185, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.

Причини відмови: митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки декларантом не подано усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 - 4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994 р., а подані до митного оформлення та на вимогу митниці документи містять неточності та розбіжності.

Відповідно до Рішення про коригування митної вартості товарів від 25.09.2023 №UА204000/2024/000091/1 митну вартість товару скориговано за другорядним резервним методом. Графа 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості»:

І. Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки:

- подане до митного оформлення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 02.08.2011 № VR491676 містить відомості про фірму, на яку зареєстрований транспортний засіб, які не кореспондується із відомостями про покупця та продавця, заявленими декларантом.

- інвойс від 10.09.2024 №249138 не містить інформації про реквізити зовнішньоекономічного договору.

- платіжна інструкція в іноземній валюті від 12.09.2024 № 45 розглянута, але не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металів, визначених Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління НБУ від 28.08.2008 № 216. Постановою № 216 передбачено обов`язкові реквізити, які повинні містити платіжні інструкції в іноземній валюті або банківських металах, зокрема, підпис(и) (власноручний(і)/електронний(і)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком. Також платіжна інструкція в іноземній валюті від 12.09.2024 № 45 - це розпорядження щодо виконання платіжної операції та не є підтвердженням фактичного переказу коштів на рахунок продавця.

- марка автобуса, зазначена в гр. 31 МД та додатково наданій експертній довідці від 25.09.2024 Експертна довідка №02/09-02 не кореспондується з маркою транспортного засобу в свідоцтві про реєстрацію від 02.08.2011 № НОМЕР_2 .

- відповідно до п.6.1. Договору від 09.09.2024 № 09/09/24 товар поставляється до місця призначення представником продавця, а п. 3.1. договору від 09.09.2024 № 09/09/24 визначені, відповідно, умови поставки (ІНКОТЕРМС 2010) - DAP Рівне. Однак, згідно з журналом пропуску АСМО «Інспектор» перевезення товару здійснювалось ТОВ «ГОЛД С», що може свідчити про не включення всіх необхідних транспортних витрат до митної вартості товару згідно з частиною 10 статті 58 Митного кодексу України.

- митна декларація країни відправлення від 18.09.2024 № MRN 24DE96А5 не містить жодних відміток митниці відправлення, відомостей щодо умов поставки, реквізитів інвойсу та вартісних характеристик товару, а також встановлено її відсутність в базі даних митних декларацій (www.ec.europa.eu). Згідно частини 5 статті 54 Митного кодексу України, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митний орган має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994 р.

ІІ. Рівненська митниця володіє інформацією щодо митної вартості транспортного засобу з урахуванням марки, моделі, об`єму та кВт двигуна, календарного року виготовлення, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 04.07.2024 №24UA74U0 14300 євро/од.

ІІІ. Заявлена декларантом митна вартість товарів може бути визнана митницею, за умови надання додаткових документів згідно з переліком: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу; 2) виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки; 3) копію митної декларації заявленої країни відправлення MRN 24DE96A5 від18.09.2024 з відмітками митної адміністрації країни відправлення та вартісними характеристиками товару; 4) банківські платіжні документа, які підтверджують факт оплата товару. У відповідності до частини 6 статті 53 МКУ декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

IV. За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МКУ) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 63 Митного кодексу України, митну вартість товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.

Митну вартість товару визначено на підставі інформації щодо митної вартості транспортного засобу (за маркою, моделлю, об`ємом двигуна, потужністю, календарним роком виготовлення), митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 04.07.2024 №24UA74U0 14300 євро/од. Числове значення митної вартості товару у валюті рахунку становить 14300,00 євро, що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 658392,02 грн. Випуск у вільний обіг товарів здійснено за МД від 25.09.2024 №24UA49U1. Сума додатково нарахованих митних платежів внаслідок коригування митної вартості товару становить 188401,41 грн.

Вважаючи протиправними таку картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся з цим позовом до суду з наведеними вище позовними вимогами.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 1 МК України, законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина перша, друга статті 52 МК України).

Відповідно до частин восьмої одинадцятої статті 52 МК України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митному органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи (частина третя статті 53 МК України).

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митному органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи (частина четверта статті 53 МК України).

Тобто, стаття 53 МК України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи:

(1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

(2) у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

У першому випадку вимагається надання документів згідно переліку: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У другому випадку: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з частиною 5 статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Така позиція суду, узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Щодо розбіжностей та неточностей, на думку відповідача, які зазначені у рішенні про коригування митної вартості товарів, суд зазначає таке.

У спірному рішенні про коригування митної вартості відповідач зазначає, що подане до митного оформлення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 02.08.2011 № НОМЕР_2 містить відомості про фірму на яку зареєстрований транспортний засіб, які не кореспондуються із відомостями про покупця та продавця, заявленими декларантом.

Судом встановлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 11.06.2012 містить відомості про назву фірми, а саме Крафтферкерсгес-мбх Брауншвейг, що відрізняється від назви фірми в договорі від 09.09.2024. При цьому суд зауважує, що відомості про покупця відповідно до ст. 53 МК України не впливають на питання визначення числового значення вартості товару. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в розумінні норм Митного кодексу України не є документом, який підтверджує митну вартість транспортного засобу, а отже відомості про фірму, на яку зареєстрований транспортний засіб, жодним чином не впливають на митну вартість, а тому не можуть розцінюватися як критерій ризиковості і підставою для сумнівів у вірності заявленої митної вартості товарів.

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує походження товару та містить інформацію про технічні характеристики транспортного засобу, необхідні для заповнення митної декларації. Реєстраційні документи на транспортний засіб не впливають на рівень митної вартості транспортного засобу, оскільки вони не стосуються числових значень вартості товару. Відтак суд вважає необґрунтованою підставу для коригування митної вартості товару з огляду на те, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу значиться назва іншої фірми, яка не кореспондується з відомостями про покупця та продавця, оскільки такі відомості жодним чином не впливають на митну вартість транспортного засобу, позаяк вони не стосуються числових значень вартості товару.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на відсутність інформації про реквізити зовнішньоекономічного договору в інвойсі від 10.09.2024 №249138.

Судом встановлено, що продавець 10.09.2024 сформував рахунок (інвойс) №249138 про продаж покупцю вживаного автобуса марки «VDL», модель «AMBASSADOR VBHO20», ідентифікаційний номер (номер шасі) - НОМЕР_1 , дата першої реєстрації - 02.08.2011, потужність - 166 кВт, об`єм двигуна - 6692 см3, за ціною - 5 000,00 євро. Згідно з пунктами 1.1 та 4.2 договору №09/09/24 від 09.09.2024 предметом договору є автотранспорт марки «VDL BUS», модель «AMBASSADOR VBHO20», номер vin-кода НОМЕР_1 , придбаний в європейській країні за ціною 5000,00 євро.

Суд зауважує, що договір від 09.09.2024 та рахунок (інвойс) від 10.09.2024 №249138 містить однакову інформацію про ціну товару, марку та модель автобуса та його vin-коду, що в свою чергу не викликає в суду сумніву щодо ідентичності товару зазначеного як в інвойсі від 10.09.2024 №249138 так і в договорі №09/09/24 від 09.09.2024.

Митним кодексом України чи будь-яким іншим нормативно-правовим документом не встановлено вимог до такого документу як інвойс. Інвойс - у міжнародній комерційній практиці це документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів і послуг, їхню кількість та суму коштів, яку покупець має за них сплатити. Окрім того наявність чи відсутність в рахунку-фактурі (інвойсі) певних відомостей (реквізитів) не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані. Аналогічний правовий висновок з цього питання викладено у постановах Верховного Суду від 18.07.2019 у справі № 821/829/18, від 14.08.2018 у справі № 821/1617/17.

Ще однією підставою винесення відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості було посилання на те, що платіжна інструкція в іноземній валюті від 12.09.2024 № 45 розглянута, але не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металів, визначених Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління НБУ від 28.08.2008 № 216. Постановою № 216 передбачено обов`язкові реквізити, які повинні містити платіжні інструкції в іноземній валюті або банківських металах, зокрема, підпис(и) (власноручний(і)/електронний(і)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком. Також платіжна інструкція в іноземній валюті від 12.09.2024 № 45 - це розпорядження щодо виконання платіжної операції та не є підтвердженням фактичного переказу коштів на рахунок продавця. З цього приводу су зазначає таке.

Пунктами 4.1 та 4.2. договору встановлено ціну та загальну вартість товару, зокрема ціна за одиницю товару визначається в кожному окремому випадку за взаємною згодою між продавцем та представником покупця, яка зазначається в інвойсі, а загальна вартість договору складає 5000,00 євро. Пунктом 5.3. передбачено, що передоплата за товар у розмірі 5000,00 євро має бути здійснена протягом 60 днів з дня укладання цього договору. Оплата вважається здійсненою в момент зарахування коштів на поточний рахунок продавця. Покупець конвертує гривні в євро і банківським переказом відправляє продавцю в обумовлені терміни. Відповідно до договору №09/09/24 від 09.09.2024 оплата за товар у розмірі 5000,00 євро здійснена 12.09.2024, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 45, тобто упродовж 4 днів від дня підписання цього договору. Факт оплати товару підтверджується банківським платіжним документом № Р24091390 від 12.09.2024.

При цьому суд зауважує, що в поданій позивачем митній декларації в графі 22 зазначено загальну вартість поставки товару на суму 5000,00 євро, що відповідає сумі зазначеній в рахунку (інвойсі) №249138 від 10.09.2024. Водночас, подані до митного оформлення товарів інвойси є розрахунково-платіжними документами, в яких покупцю виставляються суми до сплати, та міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 815/1780/17.

Отже, зі змісту вищевказаних доказів вбачається, що позивач здійснив оплату за автомобільний транспорт, загальна вартість якого визначена сторонами в сумі 5000,00 євро.

Суд також враховує висновки Верховного Суду України викладені в постанові від 29.07.2020 у справі №420/1709/19 де зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються.

Митним органом в рішенні також зазначено, що марка автобуса, зазначена в гр. 31 МД та додатково наданій експертній довідці від 25.09.2024 №02/09-02 не кореспондується з маркою транспортного засобу в свідоцтві про реєстрацію від 02.08.2011 № НОМЕР_2 .

Як вбачається з поданої позивачем митному органу декларації, марка автобуса в графі 31 МД зазначена як «VLD BUS» модель «AMBASSADOR VBH020», ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_1 . В наданій експертній довідці від 25.09.2024 №02/09-02 марка, модель та номер шасі кореспондується з маркою транспортного засобу в поданій позивачем митній декларації. Судом встановлено, що в свідоцтві про реєстрацію від 02.08.2011 № НОМЕР_2 марка автомобіля зазначена «VDL BUS», модель «AMBASSADOR VBHO20», номер шасі НОМЕР_1 , що дійсно не відповідає марці автобуса зазначеній в митній декларації позивача та експертній довідці, зокрема в зазначенні «VLD» замість «VDL», що розцінюється судом як технічна описка, позаяк всі інші дані щодо автомобіля кореспондуються з даними зазначеними як в митній декларації позивача, експертній довідці так і свідоцтві про реєстрацію. При цьому суд враховує ту обставину, що вказана технічна описка ніяким чином не впливає на визначення митної вартості товару.

У вказаних документах чітко ідентифікується модель автобуса «AMBASSADOR VBHO20», номер шасі НОМЕР_1 , загальна кількість сидячих місць, включаючи місце водія, номер двигуна - н/в, тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна - 6692 см3, потужність - 166 кВт, календарний рік - 2011, модельний рік - 2011. Тому, вказані покликання відповідача суд також вважає безпідставними.

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості від 25.09.2024 року № UA204000/2024/000091/1 не вбачається, яким саме чином відмінність зазначення марки автобуса в експертній довідці та в свідоцтві про реєстрацію вплинули на визначення митної вартості товару декларантом, позаяк сума в поданій позивачем митній декларації відповідає сумі зазначеній в рахунку (інвойсі) №249138 від 10.09.2024, які згідно статті 53 МК України є першочерговими документами по відношенню до експертної довідки та свідоцтва про реєстрацію.

У частині тверджень відповідача, що відповідно до п.6.1. договору від 09.09.2024 № 09/09/24 товар поставляється до місця призначення представником продавця, а п.3.1. договору від 09.09.2024 № 09/09/24 визначені умови поставки (ІНКОТЕРМС 2010) - DAP Рівне, однак згідно з журналом пропуску АСМО «Інспектор» перевезення товару здійснювалось ТОВ «ГОЛД С», що може свідчити про не включення всіх необхідних транспортних витрат до митної вартості товару згідно з частиною 10 статті 58 Митного кодексу України, суд виходить з наступних міркувань.

У ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до пункту 3.1 договору №09/09/24 від 09.09.2024, поставка проводиться продавцем на умовах DAP Рівне (Інкотермс 2010). Згідно пункту 3.2 договору передбачено, що товар доставляється своїм ходом або іншим засобом пересування до місця призначення представником продавця не пізніше 50-ти днів після підбору. Відповідно до пункту 5.1 цього договору витрати на поставку товару включаються до загальної вартості товару, який постачається згідно умов цього договору. Згідно пункту 5.2 договору витрати, пов`язані з митним оформленням товару, його реалізацією та інші витрати несе покупець і вони входять у вартість товару.

Відповідно до правил Інкотермс-2010, термін DAP («постачання в місці призначення») означає, що продавець виконав своє зобов`язання по поставці, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови поставки DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення. Термін DAP може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, яка на підставі договору перевезення бере на себе зобов`язання забезпечити самому або організувати перевезення товару по залізниці, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. Отже, поставка товару на умовах DAP зобов`язує продавця нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення.

З урахуванням вказаного суд звертає увагу, що поставка товару на умовах DAP передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення), тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.

При цьому суд також зазначає, що за правилами пункту 6 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Водночас пункт 5.1 договору від 09.09.2024 передбачає, що витрати на поставку товару включаються до загальної вартості товару, який постачається згідно умов цього договору, що свідчить про безпідставність доводів відповідача в цій частині.

Щодо зауваження митного органу про те, що митна декларація країни відправлення 18.09.2024 № MRN 24DE96А5 не містить жодних відміток митниці відправлення, відомостей щодо умов поставки, реквізитів інвойсу та вартісних характеристик товару як на підставу не прийняття заявленої митної вартості товарів, то суд звертає увагу, що митна декларація країни відправлення, відповідно до статті 53 Митного кодексу України, не є обов`язковим документом, який подається при митному оформленні товару. Даний документ не може бути оцінений як такий, що дає достатні підстави для сумнівів у обґрунтованості визначення декларантом митної вартості товару. Крім того даний документ, є документом продавця, та складений відповідно до вимог країни відправлення і покупець, жодним чином не може впливати на зміст чи форму вказаного документа.

Окрім того відсутність у деклараціях країни експортера відомостей про умови поставки та пункт відправлення товару не впливає на числові значення складових митної вартості. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в своїх постановах від 22 квітня 2019 року справа № 815/6242/17; від 25 січня 2019 року справа № 815/5398/17; від 25 січня 2019 року справа № 815/5823/17.

Приписи МК України зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Зазначивши в оскаржуваному рішенні про таку підставу для коригування митної вартості товару, відповідач не зазначив того, яким чином це впливає на визначення митної вартості за основним методом - за ціною договору.

Відповідно до частини 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті визначені частиною 10 статті 58 Митного кодексу України.

У розумінні частини 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості ( ст. 54 МК України).

Відповідно до частини 2 статті 53 МК України, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Отже, основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути пов`язані з неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (стаття 53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені частиною другою статті 53 МК України, є обов`язком декларанта.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі №809/946/17, від 05 липня 2022 року у справі №804/150/16.

Суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною 2 статті 53 МК України, зокрема рахунок (інвойс) від 10.09.2024 №249138, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товару № 09/09/24 від 09.09.2024, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.08.2011 року, банківський платіжний документ, що стосується товару № 45 від 12.09.2024 року, а подані декларантом відповідно до частини 2 статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом.

Ціна товару в інвойсі від 10.09.2024 №249138 (5000,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД 24UА12U4 (графа 22).

Отже суд зауважує, що позивачем було надано усі документи передбачені статтею 53 МК України, які дають можливість митному органу однозначно визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів, а відтак суд визнає їх необґрунтованими, позаяк згідно наявних в матеріалах справи доказів, які досліджені судом під час розгляду цієї справи в сукупності, дають суду підстави вважати, що зауваження митного органу щодо визначеної позивачем митної вартості товару не впливають на числові значення митної вартості (її складових) й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Відтак, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та суд бере до уваги пояснення позивача про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні від 25.09.2024 митну вартість імпортованих товарів визначено за резервним методом згідно статті 64 МК України та використано інформацію щодо рівня митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, визначених відповідно до раніше визнаної (визначеної) митної вартості.

Поряд з цим, судом враховано, що текст спірного рішення про коригування митної вартості не містить інформації про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. У свою чергу, недоведення ознак подібності товарів та умов імпорту не дозволяє прирівнювати показники митної вартості таких товарів. Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номер митної декларації, як на джерело цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості визначення митної вартості за резервним методом. Такі міркування суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 25 травня 2021 року у справі № 520/10386/2020 та від 13 січня 2022 року у справі № 520/11061/2020.

Крім того, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 160/4944/19 та від 17.01.2022 у справі № 520/2000/19.

Також, Верховний Суд у своїх постановах від 25.02.2020 у справі № 260/718/19 та від 27.04.2020 у справі № 140/804/19 наголошував, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Суд зазначає, що відповідач не надав суду жодного доказу тому, що надані декларантом документи були не повними, містили розбіжності, чи ознаки підробки. Водночас ціна, яка була зазначена позивачем в його декларації за товар в повній мірі підтверджена належними і допустимими доказами і відповідає домовленостям сторін договору, враховуючи також ту обставину, що на повідомлення Рівненської митниці щодо надання додаткових документів позивачем було скеровано такі документи з обґрунтуванням позиції позивача на зауваження митного органу до заявленої позивачем митної вартості товарів, які відповідачем були проігноровані з огляду на винесене рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з якими декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що тягар доказування заявленої митної вартості покладається на декларанта.

Суд зазначає, що відповідач не надав суду жодного доказу тому, що надані декларантом документи були не повними, містили розбіжності, чи ознаки підробки. Водночас ціна, яка була визначено сторонами Контракту за товар в повній мірі підтверджена належними і допустимими доказами і відповідає домовленостям сторін договору.

Суд наголошує, що в частині 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено чіткі підстави для наявності у митного органу права вимагати надання додаткових документів, які повинні бути зазначені в графі 33 рішення про коригування митної вартості відповідно до частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду щодо такого застосування судом статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах від 23.10.2021 у справі №815/4821/16.

Тому, наявність саме обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, яка відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при ухваленні рішення у даній справі.

Наведені зауваження, що викладені відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару, не вказують на наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Під час судового розгляду справи відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а також не підтвердив об`єктивну неможливість на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору.

Натомість надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни на такі товари. Додаткових переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не надано, a інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів 25.09.2024 №UA204000/2024/000091/1 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушують права та законні інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом скасування відповідних рішень суб`єкта владних повноважень. У свою чергу, картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204130/2024/00185 сформована на підставі рішення про коригування митної вартості товарів, яке визнано судом протиправним, також є протиправною і підлягає скасуванню.

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні по справі Звежинський проти Польщі (Заява N34049/96) від 19.06.2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (див. цит. вище рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

За приписами частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позову.

5. Розподіл судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України суд враховує, що згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 6056,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними документами. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо протиправності винесених відповідачем рішень, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 6056,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо розподілу витрат на переклад документів, викладених іноземною мовою, суд зазначає, що стаття 137 КАС України передбачає, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина п`ята).

Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг) (частина шоста).

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При пред`явленні позову до позовної заяви позивачем було долучено докази з офіційним перекладом. На підтвердження понесення позивачем витрат з перекладу суду було надано договір №2 про надання послуг перекладу від 14.11.2024, рахунок на оплату від 14.11.2024 №217 на суму 4250,00 грн за надання послуг письмового перекладу з німецької на українську мову, платіжну інструкцію від 15.11.2024 №1545 та акт виконаних робіт від 15.11.2024, згідно з якими позивачу було надано послуги з письмового перекладу з німецької на українську мову на загальну суму 4250,00 грн.

Отже, з доказів, наявних у матеріалах справи вбачається, що переклад документів здійснено позивачем для належного розгляду справи з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Аналогічного висновку з приводу необхідності стягнення на користь особи судових витрат пов`язаних з перекладом дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 у справі №160/7049/19.

Крім того, суд враховує й те, що відповідачем не надано заперечень з приводу того, що такий переклад здійснювався з інших мотивів.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору та витрати пов`язані з підготовкою до розгляду справи підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Рівненської митниці.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Рівненської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204130/2024/000185.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 25.09.2024 №UA204000/2024/000091/1.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці судові витрати в загальній сумі 10306,00 грн, у тому числі: судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6056,00 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи (перекладом документів) в сумі 4250,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОЛД С" (місце проживання: вул. Київська, 100 В, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33012; РНОКПП: 38610592);

Відповідач: Рівненська митниця (місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 104, м. Рівне, Рівненська обл., 33028; ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК