Справа № 640/20248/21
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 р. Справа № 640/20248/21

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "НК СОЛАР" до Головного управління ДПС у місті Києві та Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказу про проведення перевірки та податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

19.07.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "НК СОЛАР" (далі ТОВ "НК СОЛАР") до Головного управління ДПС у місті Києві (далі ? відповідач 1) та Головного управління ДПС у Житомирській області (далі ? відповідач 2) про визнання протиправними та скасування: 1) наказу № 305-п від 10.03.2021 "Про проведення фактичних перевірок" з додатком № 7; 2) податкових повідомлень-рішень від 21.04.2021 за № , № .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10.03.2021 Головним управлінням ДПС у Житомирській області було винесено наказ № 305-п "Про проведення фактичних перевірок", відповідно до якого упродовж березня 2021 року мали бути організовані фактичні перевірки суб`єктів господарювання, зокрема ТОВ "НК СОЛАР", що здійснює діяльність через АЗС у с. Піщів Житомирської області. На підставі цього наказу та направлень на перевірку № 653 і № 655 від 17.03.2021 у період з 17.03.2021 по 26.03.2021 була проведена фактична перевірка, за результатами якої 29.03.2021 складено Акт № 3880/09/41814150, а 21.04.2021 ГУ ДПС у місті Києві винесено податкові повідомлення-рішення № (на суму 220 000,00 грн) та № (на суму 74 647,88 грн).

Позивач вважає, що наказ про проведення перевірки видано з порушенням вимог Податкового кодексу України, оскільки в ньому не зазначено конкретних фактичних підстав, як того вимагає п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Посилання у наказі на загальні норми податкового кодексу без наведення конкретної інформації щодо ймовірних порушень з боку ТОВ "НК СОЛАР" не є належною правовою підставою для призначення перевірки. Таким чином, наказ є формальним, а перевірка здійснена без дотримання законодавчо встановленого порядку. У зв`язку із цим складений за результатами перевірки Акт є недопустимим доказом, оскільки отриманий у спосіб, що не відповідає вимогам закону. Як наслідок, винесені на його підставі податкові повідомлення-рішення від 21.04.2021 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Позивач зазначає, що він звертався зі скаргою до ДПС України, але рішенням № 14948/6/99-00-06-03-02-06 від 02.07.2021, отриманим 06.07.2021, у задоволенні скарги було відмовлено, що і зумовило подання позову до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

07.09.2021 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 1 вказує на те, що податкові повідомлення-рішення № та № від 21.04.2021 винесені на підставі акта фактичної перевірки № 3880/09/41814150 від 29.03.2021, проведеної на підставі наказу ГУ ДПС у Житомирській області № 305-п від 10.03.2021 та направлень № 653 і № 655 від 17.03.2021. Вказує, що перевірка була законною, а копії наказу і направлень були вручені до початку перевірки, тому процедура допуску не порушена. Посилання позивача на відсутність конкретної підстави у наказі, на думку відповідача, є помилковими, оскільки в ньому зазначено правову основу та мету перевірки (контроль обігу підакцизних товарів відповідно до п.п. 80.2.5 ст. 80 ПК України), а інформація про можливі порушення містилася у внутрішніх документах ДПС, що не підлягають розголошенню.

За результатами перевірки встановлено, що на акцизному складі ТОВ "НК СОЛАР" за адресою: с. Піщів, вул. Львівська, 51-А, 11 резервуарів для зберігання пального не обладнані рівнемірами-лічильниками та не зареєстровані у Реєстрі, що порушує п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України. За це нараховано штраф у сумі 220 000 грн. (20 000 Ч 11). Також встановлено порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР реалізація товарів, не відображених в обліку, що підтверджується виявленими залишками пального без підтвердження первинними документами. За це правомірно застосовано штраф 74 647,88 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що перевірка проведена у законний спосіб, порушення встановлено документально, а доводи позивача не спростовують правомірності податкових повідомлень-рішень.

16.09.2021 від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 вказує на те, що наказ № 305-п від 10.03.2021 про проведення фактичної перевірки ТОВ "НК СОЛАР" є законним і винесений з дотриманням вимог Податкового кодексу України, оскільки базувався на офіційній інформації, отриманій з ДПС України листом № 2704/7/99-00-09-02-02-07 від 29.01.2021, яка свідчила про порушення Товариством вимог п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України щодо необладнання акцизного складу відповідними вимірювальними приладами.

Відповідач вважає, що посилання позивача на відсутність конкретної підстави у наказі є безпідставним, оскільки такий наказ був винесений у межах наданих повноважень, з дотриманням процедурних вимог, а саме із зазначенням нормативних підстав, конкретного суб`єкта, об`єкта перевірки, мети та строку перевірки, що відповідає вимогам ст. 80 та 81 ПК України.

Крім того, перевірка була фактично допущена позивачем без заперечень, що свідчить про визнання правомірності її призначення.

13.12.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", який набрав чинності 15.12.2022.

Пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя та невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його провадженні, до Київського окружного адміністративного суду.

Законом України від 16.07.2024 № 3863-IX "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" внесено зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825-IX від 13.12.2022 та викладено цей пункт у новій редакції.

Серед іншого новою редакцією зазначеного пункту передбачено таке.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

На виконання вищевказаних законодавчих приписів відповідна адміністративна справа передана для розгляду та вирішення Вінницьким окружним адміністративним судом.

Автоматизованою системою документообігу суду головуючим суддею для розгляду справи визначено суддю Сала П.І.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2025 адміністративну справу № 640/20248/21 прийнято до свого провадження.

20.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 1 вказує на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № та № від 21.04.2021 були винесені на підставі належно оформленого акта фактичної перевірки від 29.03.2021 № 3880/09/41814150, проведеної у зв`язку з виявленими порушеннями вимог законодавства у сфері обігу пального та застосування РРО.

Зокрема, згідно з актом перевірки, було встановлено, що ТОВ "НК СОЛАР" як розпорядник акцизного складу не обладнало об`єкти зберігання пального витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками, чим порушено вимоги п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України. Також встановлено відсутність використання реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні готівкових розрахунків, що є порушенням п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Відповідач 1 наголошує, що перевірка проведена на підставі наказу, винесеного у межах повноважень, з дотриманням усіх передбачених процедур, а позивач фактично допустив посадових осіб до її проведення. Таким чином, підстави для визнання протиправними оскаржуваних рішень відсутні.

28.03.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідач 1 неправомірно обґрунтовує законність податкових повідомлень-рішень № та № від 21.04.2021 висновками акта фактичної перевірки, яка, на думку позивача, була призначена без належних правових підстав та із порушенням встановленої законом процедури.

Позивач вказує на те, що інформація ДПС України від 29.01.2021 № 2704/7/99-00-09-02-02-07, на яку посилається відповідач як на підставу для видання наказу № 305-п від 10.03.2021, не є належним доказом порушень саме з боку ТОВ "НК СОЛАР", оскільки не містить конкретизованих відомостей щодо порушень, допущених саме позивачем. Крім того, така інформація не може визнаватися отриманою "в установленому законодавством порядку", як цього вимагає п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Позивач також наголошує, що акцизний склад, щодо якого проводилася перевірка, не перебував у власності або користуванні ТОВ "НК СОЛАР" на дату перевірки, що підтверджується відповідними документами. Отже, висновки контролюючого органу про порушення вимог щодо обладнання витратомірами-лічильниками зроблені без урахування фактичного правового статусу позивача щодо об`єкта перевірки.

Крім того, перевірка здійснена з перевищенням меж територіальної юрисдикції, оскільки відповідачем є ГУ ДПС у Житомирській області, тоді як юридична адреса позивача у місті Києві. Таким чином, перевірка була призначена та проведена з порушенням територіальної підсудності контролюючого органу.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що 10.03.2021 Головним управлінням ДПС у Житомирській області було видано наказ № 305-п "Про проведення фактичних перевірок", відповідно до якого передбачалось проведення фактичної перевірки, зокрема, ТОВ "НК СОЛАР", що здійснює господарську діяльність через автозаправну станцію, розташовану за адресою: Житомирська область, с. Піщів, вул. Львівська, 51-А.

На підставі цього наказу та направлень на перевірку № 653 і № 655 від 17.03.2021, у період з 17.03.2021 по 26.03.2021 посадовими особами контролюючого органу була проведена фактична перевірка суб`єкта господарювання. За результатами перевірки 29.03.2021 складено акт № 3880/09/41814150.

У вказаному акті зафіксовано виявлені порушення вимог законодавства у сфері обігу підакцизної продукції, а саме відсутність на 11 резервуарах для зберігання пального рівнемірів-лічильників та їх реєстрації у відповідному Реєстрі, що, на думку контролюючого органу, порушує п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України. Окрім цього, в акті зазначено про порушення п. 12 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР, зокрема, виявлення залишків пального без документального підтвердження їх походження.

На підставі зазначеного акта 21.04.2021 Головним управлінням ДПС у місті Києві було прийнято два податкових повідомлення-рішення: № про застосування штрафної санкції у розмірі 220 000,00 грн за відсутність обладнання на акцизному складі, та № про застосування штрафу у сумі 74 647,88 грн за реалізацію товару без обліку.

Позивачем подано скаргу на податкові повідомлення-рішення від 21.04.2021 за № , № , однак рішенням Державної податкової служби України від 02.07.2021 № 14948/6/99-00-06-03-02-06 у задоволенні скарги відмовлено.

Відтак позивач вирішив звернутися до суду з вимогою про визнання протиправними та скасування наказу Головного управління ДПС у Житомирській області № 305-п від 10.03.2021 та податкових повідомлень-рішень № і № від 21.04.2021.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Перевіряючи наказ Головного управління ДПС у Житомирській області № 305-п від 10.03.2021 "Про проведення фактичних перевірок" на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу II ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної/фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 80 ПК України.

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи ? платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці ? адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У контексті викладеного, суд дійшов висновку, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України, та висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18.

Учасниками справи не заперечується, що позивач допустив відповідача до проведення фактичної перевірки об`єкту ? АЗС, призначеної наказом № 305-п від 10.03.2021, відтак у цьому контексті суд враховує таке.

За визначенням пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт ? акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію."

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу начальника Головного управління ДПС в Житомирській області № 305-п від 10.03.2021 "Про проведення фактичних перевірок" з огляду на факт вичерпання останнім дії внаслідок реалізації.

Щодо податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві № і № від 21.04.2021.

Оскаржуючи вказані рішення контролюючого органу, позивач першочергово вказує на відсутність правових підстав для призначення та проведення перевірки.

Надаючи правову оцінку доводам позивача та з`ясовуючи, чи були допущені порушення контролюючим органом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками перевірки, судом встановлено наступне.

Як видно з матеріалів справи, на адресу Головного управління ДПС у Житомирській області надійшов лист ДПС України від 29.01.2020 № 2704/7/99-00-09-02-02-07, в якому повідомлено, що відповідно до п. 230.1 ст. 230 ПК України акцизні склади, на яких здійснюється виробництво, оброблення, змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, мають бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального та рівнемірами-лічильниками в резервуарах, зокрема для скрапленого газу ? пристроями вимірювання рівня або відсотка пального; розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати всі резервуари, витратоміри, рівнеміри та акцизні склади в Єдиному державному реєстрі і СЕАРП; водночас за результатами аналізу ДПС виявлено 2 210 акцизних складів, не обладнаних відповідними засобами контролю, зокрема 185 ? у м. Києві, 243 ? у Харківській області, 145 ? у Черкаській області тощо. Враховуючи викладене, зобов`язано вжити вичерпних заходів щодо відпрацювання суб`єктів господарювання, якими порушено правила обліку, виробництва та обігу пального на акцизних складах, та притягнення їх до відповідальності у випадках, передбачених ст. 128 Кодексу.

Водночас, на думку Головного управління ДПС у Житомирській області, викладена у листі ДПС України від 29.01.2020 № 2704/7/99-00-09-02-02-07 інформація є достатньою підставою для призначення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Згідно з підпунктами 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з підпунктами 80.2.2, 80.2.5 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до пунктів 80.5, 80.7 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

З аналізу наведених норм висновується, що підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

У свою чергу, наведена в листі Державної податкової служби України від 29.01.2020 № 2704/7/99-00-09-02-02-07 інформація є загальною щодо діяльності ТОВ "НК СОЛАР", яка не вказує на будь-які порушення законодавства, ДПС України навіть не посилалася на норми права, які можливо порушені платником податків.

Суд звертає увагу, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала інформація про порушення ТОВ "НК СОЛАР" вимог законодавства. Як у листі, який відповідач визначає як підставу для проведення перевірки, так і у самому наказі про призначення перевірки, податковий орган не конкретизує суть порушення.

У спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності ТОВ "НК СОЛАР" вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

При вирішенні справи суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі № 804/8921/13-а та від 08.09.2020 у справі № 640/21536/19.

При цьому, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував, що прийняттю наказу передувало здійснення аналізу податкової інформації інформаційної системи "Податковий блок" та Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, який би свідчив, що позивач за спірний період не зареєстрував витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники або не подав контролюючому органу довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу та залишків пального на акцизному складі.

Крім того, як обґрунтовано зазначено у відповіді на відзив, акцизний склад, на якому було проведено фактичну перевірку, не перебував у власності або користуванні ТОВ "НК СОЛАР" на момент її проведення, що підтверджується поданими позивачем доказами.

Вказане свідчить про відсутність у позивача фактичного чи юридичного контролю над об`єктом перевірки, а отже ? і обов`язку щодо його технічного оснащення, що вказує на безпідставність висновків контролюючого органу про вчинення позивачем порушень.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що фактична перевірка призначено відповідачем за відсутності обставин, з дотриманням яких законодавець пов`язує можливість проведення фактичної перевірки.

Крім того, матеріали справи не містять жодного належного доказу вручення позивачу копії наказу № 305-п від 10.03.2021 та направлень на проведення перевірки № 653 і № 655 від 17.03.2021 за місцем здійснення господарської діяльності ? за адресою: Житомирська область, с. Піщів, вул. Львівська, 51-А.

Відтак встановлені у сукупності обставини свідчать про порушення відповідачем процедури призначення та проведення фактичної перевірки.

У свою чергу, порушення процедури призначення перевірки дає підстави для висновку про незаконність її проведення.

Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09.04.2019 у справі № 804/5722/16, від 26.02.2019 у справі № 826/9082/15, від 20.12.2019 у справі № 520/2207/19, від 25.03.2019 у справі № 806/4875/14 та від 17.07.2019 у справі № 808/553/18.

Щодо посилань позивача на порушення територіальної юрисдикції контролюючого органу, суд зазначає, що сам факт здійснення господарської діяльності ТОВ "НК СОЛАР" через автозаправну станцію, розташовану на території Житомирської області, обґрунтовує повноваження Головного управління ДПС у Житомирській області на проведення фактичної перевірки відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України.

Відтак зазначений довід не впливає на правову оцінку дотримання процедури призначення перевірки.

Зважаючи на викладене та враховуючи незаконність проведення контролюючим органом перевірки, результати якої оформлені відповідним актам від 29.03.2021, суд доходить висновку, що вказані обставини унеможливлюють виникнення правових наслідків такої перевірки, у тому числі застосування за її наслідками штрафних санкцій згідно з оскаржуваними у цій справі рішеннями.

Вказана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 16.01.2018 у справі № 826/442/13-а та від 17.12.2020 у справі № 810/1625/16.

Отже, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 21.04.2021 за № , № не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню як такі, що прийняті на підставі незаконної перевірки, що є самостійною правовою підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою та другою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, п. 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що адміністративний позов .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача стягуються судові витрати на сплату судового збору в розмірі 4420,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 21.04.2021 за № , № .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "НК СОЛАР" судовий збір в розмірі 2210,00 (дві тисячі двісті десять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "НК СОЛАР" судовий збір в розмірі 2210,00 (дві тисячі двісті десять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "НК СОЛАР" (, місцезнаходження: вул. Сагайдачного, 25Г, м. Київ, 04070);

2) відповідач-1: Головне управління ДПС у місті Києві (, місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04665);

3) відповідач-2: Головне управління ДПС у Житомирській області (код ЄДРПОУ ВП 44096781, місцезнаходження: вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003).

Повне судове рішення складено 05.06.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович