Справа № 440/7591/25
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03 червня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/7591/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Сич С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2025 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконними та протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вручення позивачу повістки №758 від 26.04.2025 з викликом його на 09 год. 00 хв. 28.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних і оформлення військовооблікових документів.

Станом 03 червня 2025 року провадження у справі не відкрито.

При цьому, 13 травня 2025 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову від 09 травня 2025 року.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 14 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду та 03 червня 2025 року до Полтавського окружного адміністративного суду від Полтавського районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій ОСОБА_1 просить:

1) зупинити дію повістки дев`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 №758 від 26.04.2025 з викликом його на 09 год. 00 хв. 28.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних і оформлення військовооблікових документів, а обов`язку у разі неприбуття, у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів;

2) заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також будь-яким іншим територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти дії, що стосується предмету спору: викликати позивача повістками з метою уточнення облікових даних і оформлення військовооблікових документів, а тож щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за неявку за повіткою №758 від 26.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 28.04.2025 і після цієї дати.

В обґрунтування цієї заяви зазначено, що заявник має намір звернутися до суду з позовною вимогою про визнання незаконними та протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вручення позивачу повістки №758 від 26.04.2025 з викликом його на 09 год. 00 хв. 28.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних і оформлення військово-облікових документів. Вважає, що повістка дев`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 №758 від 26.04.2025 виписана та вручена неправомірно, так як ОСОБА_1 мав право уточнити свої облікові дані не тільки у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, а й через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет військовозобов`язаного та станом на 26.04.2025 облікові дані позивача вже були уточнені, а тому уточненню не підлягали, тому підстав для виклику позивача повісткою для уточнення облікових даних станом на 26.04.2025 не було. Вказує, що дев`ятий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого заявник був примусово та незаконно доставлений поліцейськими 26.04.2025 о 01 годині 00 хвилин, та де заявник незаконно утримувався до 15 години 00 хвилин, мав достатньо часу для уточнення облікових даних і оформлення військово-облікових документів, але цього не зробив. Заявник вважає, що повістка №758 від 26.04.2025 не породжує для нього юридичних наслідків та вказує, що через хворобу не прибув за цією повіткою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. ОСОБА_1 вказує, що існує необхідність, щоб він не виконував незаконні, на його думку, вимоги повістки і зазначені приписи неявки 28.04.2025 до вирішення справи, тому необхідно вжити заходи забезпечення позову. Зазначає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, та вважає очевидними ознаки протиправності дій і бездіяльності відповідача та порушення своїх прав, свобод та інтересів діями і бездіяльністю відповідача.

03 червня 2025 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову передана на розгляд головуючому судді Сич С.С., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03 червня 2025 року.

Частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно зі статтею 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Предметом позову у заяві про забезпечення позову та в позові зазначено визнання незаконними та протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вручення позивачу повістки №758 від 26.04.2025 з викликом його на 09 год. 00 хв. 28.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних і оформлення військово-облікових документів.

Виходячи з предмету позову, за відсутності вимог зобов`язального характеру, відсутні підстави вважати, що виконання рішення суду може бути ускладнено чи унеможливлено без вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник.

Суд зазначає, що сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 77 КАС України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися лише на припущеннях позивача чи суду. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що надані докази та доводи позивача на цьому етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Разом з тим, позивачем необґрунтовано та не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову будь-яким чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду з позовом.

Позивачем не доведено наявності підстав, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову.

Сама лише незгода позивача з діями суб`єкта владних повноважень ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Обґрунтованість позовних вимог є предметом дослідження судом лише під час розгляду спору по суті.

Так, у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі №160/33691/24 зазначено, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При наданні оцінки обґрунтованості заяви про забезпечення позову суд не досліджує документи, що стали підставою для вчинення оскаржуваних дій, не вирішує питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.

Правомірність чи неправомірність оскаржуваних дій встановлюється судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду справи по суті, стверджувати на даний час про це неможливо. Відповідно до статті 192 Кодексу адміністративного судочинства України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Таким чином, саме на стадії розгляду справи по суті суд з`ясовує обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу свої вимог та заперечень, та досліджує зібрані докази.

Слід також зазначити, що пунктом 1 частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Пунктом 5 частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

При цьому, за визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У постанові Верховного Суду від 08.09.2022 у справі № 300/1263/22 викладено висновок про те, що "саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повісток та по суті оскаржувана позивачем повістка, яка складена відповідачем на виконання законодавства з питань військового обов`язку та вручена позивачу, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України".

Отже, оскільки повістка не є індивідуальним актом або нормативно-правовим актом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, тому позов не може бути забезпечено у спосіб зупинення дії повістки.

Підсумовуючи все викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150-154, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С. Сич