Справа № 300/934/25
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" червня 2025 р. справа № 300/934/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Івано-Франківської митниці
про визнання протиправними і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2024/000203 від 24.12.2024 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2024/000170/1 від 24.12.2024,
Бойко Роман Ярославович (надалі, також - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 11.02.2025 звернувся в суд з позовною заявою до Івано-Франківської митниці (надалі, також - відповідач) про визнання протиправними і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2024/000203 від 24.12.2024 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2024/000170/1 від 24.12.2024.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 відкрито провадження у цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України (а.с. 42-43).
Пунктом 5 резолютивної частини цієї ухвали витребувано у відповідача вичерпний обсяг доказів, що слугували підставою коригування митної вартості товару та прийняття оскаржуваних рішень.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 20.10.2024 придбав у Республіці Польща в продавця-нерезидента P.U.H. AUTO CEZAR пошкоджений автомобіль марки BMW модель 520D XDRIVE, номер кузова НОМЕР_1 за ціною 30 000 польських злотих, що підтверджується рахунком-фактурою №20/m/2024 від 20.10.2024 (а.с. 17, 21).
В графі "42" (ціна товару) декларації визначено 30 000 польських злотих. У графі "45" (коригування) зазначено 409007,16 гривень, а в графі "23" (обмінний курс) - 10,2099.
Всього митна вартість становила 409007,16 грн відповідно до графи "12" (відомості про вартість).
Відповідно графи "43" декларантом визначена митна вартість товару за 6 (резервним) методом.
На підтвердження обґрунтованості заявленої в МД митної вартості товару та обраного методу її визначення, одночасно з митною декларацією декларантом подано наступний перелік документів: рахунок-фактуру; декларація про проходження товару; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; калькуляція транспортних витрат; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; внутрішній договір (контракт) доручення; договір про надання послуг митного брокера, паспорт громадянина України; інші некласифіковані документи (три позиції); забезпечення сплати митних платежів у вигляді грошової застави (дві позиції); копі митної декларації країни відправлення.
Митним органом розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про надання необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. Таку вимогу сформовано без зазначення конкретного переліку документів, який повинен надаватись (а.с. 84).
На зазначену вимогу декларант повідомив про додаткове подання копії договору купівлі-продажу, згідно з яким автомобіль було продано від власника авто за техпаспортом, KRUCZEK MAGDALENA, до польської фірми P.U.H. AUTO CEZAR. Надалі авто фірмою P.U.H. AUTO CEZAR було продано ОСОБА_1 (рахунок було подано до митного оформлення). Повідомлено про відсутність можливості надати інші документи (а.с. 85).
У зв`язку із вищенаведеним, прийнято оскаржуване рішення №UA206000/2024/000170/1 від 24.12.2024 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість імпортованого товару за резервним методом та змінено вартість товару в сторону її підвищення, зокрема, визначено 46 055 польських злотих (а.с. 10-11). Підстави прийняття спірного рішення аналогічні підставам, викладеним у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2024/000203 від 24.12.2024.
Не погоджуючись із прийнятими карткою відмови в прийнятті митної декларації та рішенням про коригування митної вартості товару, позивач для захисту свого порушеного права звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (надалі, також - МК України, Кодекс).
За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно із частиною 1 статті 248 коментованого Кодексу, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Абзацом першим частини 1 та частиною 2 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта.
Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, на яку накладено електронний підпис, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, на які накладено електронний підпис декларанта.
Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Наведене встановлено частинами 1, 2 статті 51 МК України.
Згідно із частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
У відповідності до частини 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Статтею 53 МК України визначено перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, що встановлено частиною 1 статті 53 МК України.
Згідно із частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За змістом частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Наведене передбачено частиною 4 статті 57 МК України.
Згідно із частиною 5 вказаної статті, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 Кодексу.
При цьому, відповідно до частини 6 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно з частиною 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
У відповідності до частин 1, 2, 3 та 5 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як передбачено частиною 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що з`ясуванню та належній правовій оцінці підлягає встановлення: чи були у відповідача достатні підстави для витребування додаткових документів, підтверджуючих вартість імпортованого товару; чи правомірно відповідачем скориговано митну вартість товару.
Аналіз частин 1 та 2 статті 53 МК України свідчить про те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Судом встановлено, що подані 23.12.2024 декларантом до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.
Щодо початку процедури консультацій з декларантом, суд зазначає, що відповідачем сформовано 23.12.2024 повідомлення з пропозицією про надання необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. Таку вимогу сформовано без зазначення конкретного переліку документів, який повинен надаватись (а.с. 84).
На зазначену вимогу декларант повідомив про додаткове подання копії договору купівлі-продажу, згідно якого автомобіль було продано від власника авто за техпаспортом, KRUCZEK MAGDALENA, до польської фірми P.U.H. AUTO CEZAR. Надалі авто фірмою P.U.H. AUTO CEZAR було продано ОСОБА_1 (рахунок було подано до митного оформлення). Повідомлено про відсутність можливості надати інші документи (а.с. 85).
Також суд наголошує, що в силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Розглядаючи доводи відповідача щодо неподання декларантом необхідних документів суд, в першу чергу, зазначає, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2024/000203 від 24.12.2024 та оскаржуване рішення №UA206000/2024/000170/1 від 24.12.2024 містять узагальнене посилання на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 2 статті 53 МК України і відповідно не вказано конкретний перелік документів, неподання яких стало підставою для коригування митної вартості імпортованого товару.
Верховний Суд в постанові від 09.04.2019 у справі №825/1990/17 сформував наступний правовий висновок "…колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач як на підставу для його прийняття не посилався на невключення до митної вартості товарів витрат на навантаження, вивантаження та доставку товару до порту відправки, а відтак, у силу абзацу 2 частини 2 статті 77 КАС України, Митниця не може посилатися на вказані обставини, враховуючи те, що вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення".
Відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Суд зазначає про безпідставність та необґрунтованість посилань представника відповідача стосовно наявності у поданих документах розбіжностей та відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, оскільки відповідачем в оскаржуваних рішеннях не зазначено такі розбіжності, а також не наведено перелік відомостей, які, на переконання митного органу, були відсутні у поданих документах, що унеможливило підтвердити числові значення складових митної вартості товару, що імпортувався.
Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару митним органом було встановлено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за вартістю визначеною декларантом, зокрема, у зв`язку з невідповідністю обраного декларантом методу визначення митної вартості товару.
Разом з тим, на підтвердження заявленої митної вартості, позивач подав разом із митною декларацією, зокрема, рахунок-фактуру, де зазначено вартість товару у сумі 30 000 польських злотих. Заначено спосіб оплати готівка. Така вартість співпадає з вартістю, зазначеною у декларації країни відправлення №24PL401010000CPRB3 від 17.12.2024 (а.с. 16, 20).
Верховний Суд у постановах у справі №260/695/19 від 1 квітня 2021 року, у справі №1.380.2019.001823 від 4 червня 2020 року сформулював такий правовий висновок: «[…] Варто зазначити, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). За наявності документів, що достовірно підтверджують митну вартість задекларованого товару, сама по собі оплата готівкою коштів та проставлення про це відмітки на інвойсі (рахунку-фактурі) за відсутності доказів підроблення відомостей та недоведеності обставин порушення вимог законодавства при придбанні певного товару недодання до митного оформлення касового ордеру, касового чеку чи іншого документа про прийняття визначеної суми готівкою не може класифікуватися як обставина, що свідчить про штучне формування показників митної вартості […]».
Крім того, суд звертає увагу, що пред`явлена до митного оформлення експортна декларація країни відправлення оформлена в країні експорту згідно з встановленим зразком з обов`язковими реквізитами, пройшла необхідні перевірки, та підтверджує правильність заявленої декларантом митної вартості товару.
Водночас, згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16, посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
При цьому, у відповідача була можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, оскільки в наданих представником позивача документах містяться відомості про продавця, його адресу.
Окрім цього, під час митного оформлення декларантом додано звіт про незалежну оцінку колісного транспортного засобу, згідно якого станом на 20.12.2024 вартість відповідного транспортного засобу становить 277 846,95 грн (а.с.24-40).
Тобто і у випадку експертної оцінки, і у випадку купівлі зазначеного транспортного засобу попереднім власником, вартість такого автомобіля не є вищою за вартість, заявлену декларантом під час митного його оформлення на території України
При цьому, подані позивачем документи (рахунок-фактура №20/m/2024 від 20.10.2024, декларація країни відправлення №24PL401010000CPRB3 від 17.12.2024) не мають розбіжностей, містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Крім того, у рішенні відповідач не вказав, які документи, зазначені у частині другій статті 53 МК і подані позивачем як декларантом при митному оформленні товару, містять розбіжності в числових значень складових митної вартості товару, а також не навів причин неможливості застосування основного методу визначення митної вартості.
Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Враховуючи позицію Верховного суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16 та 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
З урахуванням наведеного, висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за рівнем, визначеним декларантом, є безпідставними.
Оскільки декларант підтвердив митну вартість рахунком-фактурою, декларацією країни відправлення, відтак коригування не є необхідним, a вибір методу визначення митної вартості позивачем хоча й помилковий (у графі « 43» визначено код « 6»), однак не впливає на необхідність коригування митної вартості транспортного засобу.
Також не може бути самостійною підставою для коригування митної вартості у сторону збільшення помилкове зазначення у гривневому еквіваленті вартості транспортного засобу за наявності доданих до декларації документів, які містять чітку інформацію про вартість придбаного автомобіля (рахунок-фактура №20/m/2024 від 20.10.2024 та декларація країни відправлення №24PL401010000CPRB3 від 17.12.2024).
Слід врахувати, що згідно з положеннями Директиви Ради 2006/112/ЄС від 28.11.2006 «Про спільну систему податку на додану вартість» в Європейському Союзі (далі ЄС) не стягується податок на додану вартість (далі ПДВ) з осіб, які не є платниками ПДВ в ЄС, зокрема, з українських громадян при покупці товарів для експорту за межі ЄС. Вказане може призвести до зниження ціни товару для покупців з України та різниці з ціною на внутрішньому ринку.
До того ж, на момент купівлі ТЗ могла мати місце знижка від продавця, що є звичним для таких операцій.
Окрім цього, інформацію інтернет-ресурсу не можна використовувати як надійне джерело для визначення митної вартості товару.
У спірному рішенні відповідач не виконав обов`язку щодо наведення порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Наявність лише інформації в інтернет ресурсах, на підставі якої митна вартість була взята за основу для визначення спірної митної вартості без наведення пояснення щодо зроблених коригувань на ідентичний або подібний товар (врахування країни походження, комплектації автомобіля, наявність додаткових обладнань, наявність чи відсутність ушкоджень, пробіг автомобіля тощо) не може бути обґрунтованою підставою для коригування митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а зазначив, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. Чого, однак, зроблено не було.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.
Водночас суд зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю аналогічних чи подібних товарів, що виставляються на продаж у відповідній країні не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно цінову пропозицію щодо продажу товару на Інтернет сторінці (сайт) "OLX.PL, тобто при винесенні спірного рішення відповідач спирався не на документи, подані декларантом до митного оформлення, а на інформацію з інтернет-ресурсів.
Щодо доводів представника відповідача про неподання документів, які підтверджують заявлені транспортні витрати в розмірі 200 євро, суд зазначає таке.
Так, відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації №UA206060/2024/000203 від 24.12.2024 декларантом долучався документ «калькуляція транспортних витрат» від 20.12.2024.
Відповідно до долученої представником відповідача до відзиву на позов довідки щодо витрат на транспортування від 20.12.2024, виданої ОСОБА_3 , вартість транспортування легкового автомобіля марки BMW, модель 520D, номер кузова НОМЕР_1 до пункту пропуску «Смільниця» становить 200 євро (а.с. 78).
При цьому, представник відповідача, вказуючи на неналежність такого документа, не вказує жодної норми, яка встановлює форму та зміст документа, який підтверджує транспортні витрати.
Окрім цього, у спірних картці відмови та рішенні про коригування, не міститься жодних зауважень митного органу щодо такого документа.
Таким чином, обґрунтування викладених відповідачем доводів та заперечень носять формальний характер та сформовані відповідачем вже після прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
На переконання суду, подані 23.12.2024 декларантом до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України та підтверджували вартість імпортованого автомобіля 30 000 польських злотих.
Таким чином, митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у митній декларації підтверджено необхідними документами, які подавалися декларантом разом із декларацією.
Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності митний орган мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.
Відповідач визначив митну вартість товару позивача за шостим (резервним) методом (стаття 64 МК України). Обґрунтовуючи неможливість застосування кожного попереднього методу розмитнення, відповідачем у рішенні про коригування зазначено: Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (статті 59 МКУ) та методу 2б (статті 60 МКУ) з причини відсутності митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (статті 62 МКУ) та методу 2г (статті 63 МКУ) з причини відсутності вартості основи для розрахунку митної вартості в митного органу.
Проте, в обґрунтування вищезазначених доводів, представником відповідача до відзиву на позов не надано жодних належних письмових доказів.
Водночас, вказуючи на неможливість здійснення розмитнення за методами 2а (статті 59 МКУ) та 2б (статті 60 МКУ) з причин відсутності інформації щодо подібного товару відповідач здійснив розмитнення за резервним методом керуючись інформацією для коригування митної вартості, наведеною на Інтернет-сторінці (сайт) "OLX.PL". Такі протиріччя контролюючого органу, на переконання суду, свідчать про протиправність здійснення розмитнення саме за резервним методом.
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 у справі №520/4501/19 погодилася з доводами, стосовно того, що частиною восьмою статті 55 МК України встановлено право, а не обов`язок декларанта на підтвердження заявленої митної вартості в позасудовому порядку; відмова декларанта від такого права та подання нової митної декларації зі сплатою митних платежів у встановленому митним органом розмірі без оформлення відповідної фінансової гарантії не може слугувати підставою для позбавлення його права на судове оскарження рішення про коригування митної вартості. Відмова ж декларанту у праві на судове оскарження була б порушенням його права на справедливий суд, гарантованого, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Водночас, згідно із положеннями частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням усіх вищенаведених обставин, правових положень та висновків суду, оскаржувані картка відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування заявленої митної вартості товару, в порушення вимог частини 2 статті 55 МК України, не містять:
- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- наявну в митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновки суду по суті спору не змінюють.
Відтак, суд дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №UA206060/2024/000203 від 24.12.2024.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №UA206000/2024/000170/1 від 24.12.2024.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ - 43971364) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

відповідач: Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, вул. Чорновола, буд. 159, м. Івано-Франківськ, 76005, код ЄДРПОУ - 43971364.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.