Справа № 320/11177/25
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року № 320/11177/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в :

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Юрія Бучацького, який не вчинив дій щодо закінчення ВП №67604217 від 22.11.2021 та зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Юрія Бучацького або іншого державного виконавця, в провадженні якого перебуватиме виконавче провадження, закінчити ВП №67604217 від 22.11.2021 шляхом винесення відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позову позивач наголошує на наявність у відповідача підстав для закінчення виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки виконавчий документ на підставі якого прийнято постанову про стягнення виконавчого збору визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог оскільки постанова державного виконавця від 18.11.2021 № 52998550 про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом у виконавчому провадженні № 67604217 і така не була скасована чи визнана судом такою, що не підлягає виконанню, що на його думку автоматично виключає застосування державним виконавцем, конкретно до виконавчого провадження № 67604217, такої процесуальної дії як закінчення згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на це, а також на те, що державним виконавцем дотримано алгоритм законодавчо визначених дій, вважає, що доводи позивача про необхідність закінчення виконавчого провадження № 67604217 є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці позивачем обставин та помилковому тлумаченні останнім норм закону третьою особою фактично не було виконане рішення суду, яке стало підставою для відкриття такого виконавчого провадження.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 19.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 31 березня 2025 року о 14.30 год.

31.03.2025 сторони у судове засідання не прибули. До початку судового засідання від представників сторін надійшли письмові клопотання про розгляд позовної заяви в письмовому провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неявка всіх учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами у справі.

31.03.2025 у зв`язку з неявкою учасників та достатністю доказів у матеріалах справи, суд на місці ухвалив задовольнити клопотання сторін про розгляд справи без їх участі подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 52998550 з виконання виконавчого листа № 754/10595/15-ц виданого 07.11.2016 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Державно експортно-іпортний банк України" заборгованість за кредитним договором в сумі 389633,86 доларів США, пеня у сумі 3 072 570,35 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,35 грн.

18.11.2021 державним виконавцем, керуючись п. 1 частини першої статті 37 Закону України «про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки на адресу відділу надійшла заява за підписом представника АТ «Укрексімбанк» про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

В ході провадження виконавчий збір не був стягнений із боржника, тому 18.11.2021 державним виконавцем у виконавчому провадженні № 52998550 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 38966,39 доларів США та 307622,44 грн.

Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.11.2021 № 52998550 зареєстровано в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

22.11.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67604217 про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору №52998550 від 18.11.2021.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2024 у справі № 754/10595/15-ц виконавчий лист № 54/10595/15-ц від 07.11.2016 Деснянського районного суду міста Києва визнано таким, що не підлягає виконанню.

На адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження 67604217.

Відповідач листом від 11.02.2025 № 3006/3.1-32 надав відповідь на дану заяву, в якій зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору № 52998550 від 18.11.2021 видана відповідачем про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 38966,39 доларів США та 307622,44 грн. є окремим процесуальним документом, відповідно до вимог Закону і не була оскаржена в судовому порядку, як окремий процесуальний документ, зазначено, що у державного виконавця відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження №67604217.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною ст. 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

VI. Оцінка суду

Предметом спору є бездіяльність відповідача щодо незадоволення заяви позивача про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, з приводу чого суд зазначає таке.

18.11.2021 державним виконавцем у виконавчому провадженні №52998550 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 38966,39 доларів США та 307622,44 грн.

Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.11.2021 № 52998550 зареєстровано в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Вказана постанова винесена на підставі виконавчого листа № 754/10595/15-ц виданого 07.11.2016 Деснянським районним судом м. Києва про Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Державно експортно-іпортний банк України" заборгованість за кредитним договором в сумі 389633,86 доларів США , пеня у сумі 3 072 570,35 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,35 грн.

22.11.2021 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67604217 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2024 у справі № 754/10595/15-ц виконавчий лист № 54/10595/15-ц від 07.11.2016 Деснянського районного суду міста Києва визнано таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до положень пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) 22.11.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.11.2021 №52998550.

В свою чергу, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.11.2021 №52998550 прийнята на підставі виконавчого листа № 54/10595/15-ц від 07.11.2016 Деснянського районного суду міста Києва, який постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2024 у справі № 754/10595/15-ц визнано таким, що не підлягає виконанню.

Отже, враховуючи, що виконавчий лист № 54/10595/15-ц від 07.11.2016 Деснянського районного суду міста Києва визнано таким, що не підлягає виконанню, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) протиправно проігнорував положення пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та не вчинив дії, які полягають у закінченні виконавчого провадження №67604217 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.11.2021 №52998550.

Враховуючи положення пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) був зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження №67604217 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.11.2021 №52998550.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження №67604217 по виконанню постанови від 19.11.2021 №52998550 про стягнення виконавчого збору відкрито на підставі саме цієї постанови, яка є окремим виконавчим документом з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Разом із тим суд наголошує на тому, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.11.2021 №52998550 не є виконавчим документом в розумінні пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за відсутності виконавчого листа № 54/10595/15-ц від 07.11.2016 Деснянського районного суду міста Києва, не є самостійною підставою для звернення її до виконання.

Згідно положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Таким чином, за наявності тієї обставини, що виконавчий документ визнаний судом таким, що не підлягає виконанню та є не виконаним, відсутні жодні правові підстави для стягнення виконавчого збору.

У відповідності до частин першої та другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваної бездіяльності на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки оскаржувана бездіяльність не відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судового збору 1211,20 грн.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню частково, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не вчинення дій щодо закінчення виконавчого провадження № 67604217 від 22.11.2021.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: 02022, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, 3-й поверх), закінчити ВП №67604217 від 22.11.2021 шляхом винесення відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: 02022, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, 3-й поверх) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Леонтович А.М.