Справа № 520/37530/23
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року справа №520/37530/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,10003, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії №68 від 31.10.2023, яким мені, ОСОБА_1 , відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити мені, ОСОБА_1 , дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення з заявою про призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 №68 від 31.10.2023, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

Ухвалою суду від 01.03.2024 клопотання Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області про залучення співвідповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Залучено у якості співвідповідача у адміністративній справі № 520/37530/23 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022, ).

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, на адресу суду, відзив на позовну заяву не надав.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 01.07.2024 по 29.07.2024 перебував у відпустці, у період з 07.10.2024 по 11.10.2024 перебував на навчанні, з 28.10.2024 по 05.11.2024, з 23.12.2024 по 15.01.2025 та з 28.04.2025 по 02.05.2525 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.10.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 31.10.2023 № 68 про відмову у призначенні пенсії.

Вказаним рішенням встановлено, що вік заявника становить 58 років. Страховий стаж особи становить 26 років 03 місяці 03 дні. До страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.

Разом із тим, відмовляючи у призначенні пенсії відповідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач зазначив, що заявником не надано на ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 виписки з акту огляду МСЕК про визнання дитини особою з інвалідністю, а також повідомлено, що до матеріалів електронної пенсійної справи не долучено первинну виписку з акту огляду МСЕК про перебування дитини на інвалідності.

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.1 ст.115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Так, свідоцтвом про народження мого сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданого 14.04.1990, підтверджується, що ОСОБА_1 , є його рідною матір`ю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується висновком №587 від 17.10.2023 лікарсько-консультативної комісії КНП «Зміївська ЦРЛ», з якого вбачається, що хворий, ОСОБА_2 , згідно наказу М3 України №175 від 05.12.1991 «Про перелік медичних висновків дітей-інвалідів з дитинства до 16 років», а саме, п. II, п.п. II, з 03.10.1992 визнаний дитиною-інвалідом до 6-ти річного віку.

Також, той факт, що з моменту народження та до досягнення 6 (шести) річного віку ОСОБА_2 мав показання для визнання його дитиною з інвалідністю, мав з народження вроджений діагноз, який і був підставою для визнання його дитиною-інвалідом, статус якої мав до досягнення шестирічного віку, підтверджений і наступними медичними документами, доказами:

- випискою із історії хвороби хворого від 16.11.1990, згідно якої ОСОБА_2 з 13.11.1990 по 16.11.1990 перебував на стаціонарному лікуванні та йому був встановлений вроджений діагноз, на підставі якого як раз йому і був наданий статус дитини-інваліда;

- довідкою-висновком від 13.11.1997, виданою головним дитячим лікарем ортопедом-травматологом Харківської області Обласної клінічної травматологічної лікарні, якими підтверджується діагноз ОСОБА_2 , який і був підставою для встановлення йому інвалідності з дитинства. До того ж згідно вказаної довідки-висновку ОСОБА_2 було продовжено статус дитини-інваліда, а також вказано, що це дає право на отримання допомоги;

- довідкою від 03.10.1992 підтверджено, що ОСОБА_2 на підставі наказу МЗ України №175 від 05.12.1991 «Про перелік медичних висновків дітей-інвалідів з дитинства до 16 років», а саме, п. II, п.п. II, був наданий статус дитини-інваліда до 6 років включно, який був дійсним до 01.11.1997;

- довідкою від 1992, якою встановлено діагноз ОСОБА_2 та підтверджено, що він має право на оформлення, отримання інвалідності дитинства;

- інформаціє з медичної картки, ОСОБА_2 , датованою 20.11.1990, в якій за скріпленим печаткою підписом головного лікаря згідно наказу за №1265 від 14/ХІІ-79р. і переліку медпоказань, які дають право на отримання допомоги, дітям-інвалідам до 16 років, комісією ЛКК дозволена виплата допомоги на підставі мед висновку №67 від 20.11.1990, з повторним проходженням огляду 01.11.1992, - що додатково засвідчує факт надання ОСОБА_2 статусу дитини-інваліда первинно, який з 03.10.1992 під час повторного переогляду було продовжено до досягнення 6 (шести) річного віку.

Отже, первинно ОСОБА_2 було надано статус інваліда-дитинства з 20.11.1990, тобто одразу після народження.

Пунктом 2.17 Порядку №22-1 зазначено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.

Згідно із пунктом 2.18 Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» встановлений ст. 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а також статтею 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Зокрема, такий статус має особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Визначення терміну «особа з інвалідністю з дитинства» не міститься ні в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ні в Законі України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».

При цьому, за змісту абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення №1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення №1317 причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Як вбачається з наданої до Пенсійного фонду та до суду копії висновком №587 від 17.10.2023 лікарсько-консультативної комісії КНП «Зміївська ЦРЛ», ОСОБА_2 , згідно наказу М3 України №175 від 05.12.1991 «Про перелік медичних висновків дітей-інвалідів з дитинства до 16 років», а саме, п. II, п.п. II, з 03.10.1992 визнаний дитиною-інвалідом до 6-ти річного віку.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.05.2019р. у справі 330/2181/16-а дійшла висновку, що при вирішенні питання про наявність права на призначення пенсії відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття «інваліда з дитинства», а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

При цьому, суд зазначає, що доводи відповідача, які покладені в основу відмови у призначенні пенсії, є очевидно необґрунтованими, проявом правового нігілізму суб`єкта владних повноважень.

Аналіз наведених правових положень та зазначених вище обставин справи дає підстави суду для висновку, що позивач, є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства, досягла 50 років та має необхідний страховий стаж, що підтверджується оскаржуваним рішенням, що є підставою для призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно позовні вимоги позивача про визнати протиправним та скасувати рішення - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії №68 від 31.10.2023, яким мені, ОСОБА_1 , відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити мені, ОСОБА_1 , дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення з заявою про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п.4.10 Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

З огляду на приписи Порядку № 22-1 процедура призначення пенсії в даному випадку покладена на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в даній частині шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 , дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення з заявою про призначення пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частково задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії №68 від 31.10.2023 ОСОБА_1 , відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов