Справа № 640/11018/22
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року Справа№640/11018/22

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся представник громадянина російської федерації ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) з адміністративним позовом до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області (далі відповідач) та просив суду:

Визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 4522/99 від 01.06.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу, громадянину російської федерації, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача, громадянина російської федерації, про надання дозволу на імміграцію в Україну набуття громадянства України за територіальним походженням.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, на виконання вимог Закону України від 16.07.2024 № 3863-IX, дана справа передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

17.03.2025 проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду, за результатами якого адміністративна справа №640/11018/22 передана на розгляд судді Шинкарьової І.В.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/11018/22.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у березні 2021 року позивачем, громадянином Російської Федерації подано до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області заяву на отримання дозволу на імміграцію в України. За результатом розгляду вказаного звернення рішенням відповідача від 4522/99 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку із тим, що позивачем у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну зазначено свідомо неправдиві відомості чи подано підроблені документи. Позивач наполягає, що ним вказано достовірні відомості при зверненні до органу міграційної служби, зазначає, що у зв`язку із військовою агресією супроводжував сім`ю в межах України, що не свідчить про зазначення недостовірних відомостей при зверненні із розглядаємою заявою.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні, позивач звернувся із даним позовом та просить його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що оскаржуване рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку із тим, що позивачем у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну зазначено свідомо неправдиві відомості чи подано підроблені документи. Адже, як повідомило Головне управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області, іноземець не проживає за вказаною ним адресою, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей. Відтак, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача на задоволенні позовних вимог полягав.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортним документом, що засвідчує особу №660195068 виданий 25.12.2019, ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 від 14.09.2009 (500-193), виданий ТП в Кубинка-2 Одинцовского р-на УФМС росії по московской обл., адреса: АДРЕСА_1 .).

Законність перебування позивача в Україні на час звернення із вказаною заявою визнається відповідачем.

Позивач народився в селі Новокам`янка, Яворівського району, Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.02.1963.

19.03.2021 звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону № 2491-ІІІ, як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Заявник проживає та має намір зареєструватись за адресою: АДРЕСА_2 за згодою власників житла.

Позивач у заяві про надання дозволу на імміграцію вказав зазначену адресу, як місце проживання в Україні.

16.04.2021 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулось до Начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України із запитом щодо надання інформації про наявність чи відсутність підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну щодо позивача .

16.04.2021 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулось із запитом до Відділу міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції у м. Києві з запитом, в якому просило провести перевірку іноземців, які звернулися до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з заявою про надання дозволу на імміграції в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання, в зв`язку із вищевикладеним за кримінальними обліками Генерального секретаріату Інтерполу та Європолу відносно позивача.

16.04.2021 Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулось до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області із запитом щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію відносно позивача громадянина Російської федерації, місце проживання в Україні: АДРЕСА_2 .

Листом від 29.04.2021 Відділ міжнародного співробітництва ГУ НП у м. Києві повідомив начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про те, що в ході обробки інформації в інформаційній системі Інтерполу встановлено, що станом на 29.04.2021 в наявних банках даних Інтреполу відомостей щодо позивача не виявлено.

Листом від 06.05.2021 Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомив ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про те, що перевіркою встановлено, що станом на 08:30 06.05.2021 інформація про іноземця у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в Україну, відсутня.

08.07.2021 Білоцерківське районне управління поліції ГУ НП в Київській області повідомило начальника Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про те, що надає інформацію відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно запиту має намір проживати за адресою: АДРЕСА_2 . В ході проведеної перевірки дільничним офіцером поліції Білоцерківського РУП було встановлено, що за вище вказаною адресою ОСОБА_1 має можливість проживати. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку в Білоцерківському РУП ГУНП в Київській області не перебуває, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до ст. 10 закону України «Про імміграцію» - не має.

Листом від 20.03.2022 Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області повідомило ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про те, що головним управління опрацьовано запит ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 16.04.2021 щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину РФ позивача, встановлено, що іноземець за заявленою в анкеті адресою фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення нею відомостей. Згідно з п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

За результатами розгляду матеріалів про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 складено висновок, який 01.06.2022 затверджений начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, згідно якого вирішено відмовити у наданні дозволу на імміграцію в Україну підставою для формування вказаного висновку визначено, що при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачем свідомо надав неправдиві відомості щодо місця свого проживання, що є підставою для застосування п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01.06.2022 № 4522/99 на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся з цим позовом до суду.

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом уповноваженим на видачу дозволів в порядку Закону України «Про імміграцію» рішення від 01.06.2022 № 4522/99.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.26 Конституції України, ч.1 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України від 07.06.2001 № 2491-III «Про імміграцію», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 2491-III).

Положеннями ст.1 Закону № 2491-III визначено, що іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Згідно з ч.5, 6 ст. 9 Закону № 2491-III для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Вимога п.5 не поширюється на осіб, зазначених у п.1, 3 ч.3 ст.4 цього Закону.

Крім зазначених документів подаються, зокрема: для осіб, зазначених у п.4 ч.2 та у п.1 ч.3 ст. 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України (п.4 ч.7 ст.9 Закону № 2491-III).

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені у ст.10 Закону № 2491-III.

Так, відповідно до змісту означеної ст.10 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983 в редакції, чинній на час надання позивачу дозволу на імміграцію).

У відповідності до п.п.3 п.2 Порядку № 1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи Департаменту в міських, районних у містах управліннях органів внутрішніх справ (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах (п.10 Порядку № 1983).

Згідно п.12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

У п.14 Порядку № 1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у п.12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст.10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Національного центрального бюро Інтерполу та Держкомкордону. Регіональні органи СБУ, Національне центральне бюро Інтерполу та Держкомкордон проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який зробив запит.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абз.2 п.14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (п.16 Порядку № 1983).

Так, судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну став висновок Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про те, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 подав щодо себе неправдиві відомості, а саме щодо місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Такий висновок відповідачем складено, серед іншого, на підставі листа Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 20.03.2022 №51/1-11/121-119, в якому повідомлено, що під час перевірки заявленого місця проживання іноземець за вказаною в анкеті адресою АДРЕСА_2 , фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення нею відомостей.

При цьому, на підтвердження обставин проживання за вказаною адресою при зверненні до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з відповідною заявою позивачем було надано:

Акт (з підписами свідків) від 10.07.2022, з якого вбачається, що 2021 року позивач за адресою: АДРЕСА_1 , що є його батьківською хатою, мешканцями АДРЕСА_2 проживає разом з сестрою за вказаною адресою.

Крім того, як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач має право власності 1/2 частку житлового будинку по адресу АДРЕСА_2 .

Також, згідно відповіді Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області повідомило начальника Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про те, що надає інформацію відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , що в ході проведеної перевірки дільничним офіцером поліції Білоцерківського РУП було встановлено, що за вище вказаною адресою ОСОБА_1 має можливість проживати.

Тобто, з урахуванням зазначеного та відповідно до матеріалів справи, єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу є інформація, викладена в листі Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 20.03.2022 №51/1-11/121-119.

Адже відповідачем також були надіслані запити щодо позивача до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, РП ГУНП, відділу міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції у м. Києві, якими не встановлено підстав для відмови позивачу в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Так, Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 у справі № 620/1055/21 зауважив, що аналіз положень ст.10 Закону України «Про імміграцію» дає суду підстави для висновку, що чинним законодавством підставою для ненадання дозволу на імміграцію визначено свідоме надання неправдивих відомостей.

Проте відповідач для визначення дій позивача як свідоме надання неправдивих відомостей врахував лише не деталізовану відповідь органу Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.

Суд вважає, що відповідачем не надано доказів про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей про місце (адресу) свого проживання на території України, а тому у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного рішення, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Вказаного висновку суд дійшов, враховуючи, що у листі Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 20.03.2022 №51/1-11/121-119 не міститься жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення позивачем протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України.

В той час як, в основу спірного рішення відповідача покладені неналежні відомості, які вказують на те, що позивачем було надано свідомо неправдиві відомості про місце (адресу) свого проживання на території України.

Відповідно до ст.2 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Натомість, згідно абз.4, 5 ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання особи (абз.8 ст.3 вказаного Закону).

Відтак, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України не доведено належними та допустимими доказами факт зазначення позивачем неправдивих відомостей у його заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно з ч.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21.06.1988 по справі Боррехаб проти Нідерландів, яке в силу положень ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, висвітлив правову позицію щодо захисту права на сімейне життя у випадку депортації іноземця з території держави-учасниці Конвенції. Так, позиція Суду ґрунтувалася на тому, що відмова у видачі особі нової посвідки на проживання і подальша депортація із країни призведуть до розриву сімейних зав`язків між батьком та його неповнолітньою донькою. У наведеній справі, Суд прийшов до висновку, що в такому випадку має місце порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N005 (право на повагу до приватного і сімейного життя).

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі Боррехаб проти Нідерландів від 21.06.1988 та у справі Каплан та інші проти Норвегії від 24.07.2014, роз`єднання сім`ї без доведення таким заходом втручання досягнення мети - захисту національної, громадської безпеки, запобігання правопорушень чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, навіть за умови дотримання вимоги законодавства, не відповідає вимогам ч.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 01.06.2022 № 4522/99 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, а відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 992,40 грн., належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (Код , 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №4522/99 від 06.07.2022 про відмову громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київський області повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 21.03.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення складено у повному обсязі 03.06.2025.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст.243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова