Справа № 522/6000/25-Е
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 522/6000/25-Е

Перша інстанція: суддя Федчишена Т.Ю.,

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючого судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О. В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення та постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ДМС в Одеській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №017885 від 05.03.2025 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 05.03.2025 про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху.

Постановляючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності поданий позивачем з пропуском строку звернення до суду, а заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивач до позовної заяви не додав.

Також суд зауважив, що позивач, у порушення вимог п. 4 та п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України, не указав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги в частині оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

23 квітня 2025 року на виконання ухвали суду ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку, в якій посилався на те, що через відсутність перекладача під час оголошення рішення він не зрозумів суті прийнятого рішення. Як зазначає позивач, тільки після укладення договору про надання правової допомоги йому було роз`яснено суть рішення, у зв`язку з чим він вважає, що строк на оскарження постанови він пропустив з поважних причин.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ДМС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця та визнання протиправною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду в частині повернення позову про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення його до країни походження постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та повернути позов в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт мотивуючи свою позицію зазначає, що строк звернення до суду порушений ним лише в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, а також накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, апелянт зауважує, що в оскаржуваній ухвалі, у її мотивувальній частині, суд першої інстанції посилався на те, що позов в частині оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності поданий із пропуском строку звернення до суду.

Водночас, як зазначає апелянт, суд помилково повернув позов також в частині позовних вимог, що стосуються оскарження рішення про примусове повернення до країни походження, у зв`язку з чим апелянт вважає, що в цій частині ухвалу суду слід скасувати.

ГУ ДМС в Одеській області своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Відповідно до ч.2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в п. 3, 6, 7, 11, 14, 26 ч. 1 ст. 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи предметом даного позову є два рішення суб`єкта владних повноважень ГУ ДМС України в Одеській області, а саме:

- рішення №017885 від 05.03.2025 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця, або особи без громадянства - громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 (а.с.26, т.1);

- постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення ст. ст. 23, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с.24, т.1).

Як мовилося вище, після звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом, суд першої інстанції, ухвалою від 16 квітня 2025 року залишив позов без руху.

Постановляючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності поданий позивачем з пропуском строків звернення до суду, а заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивач до позовної заяви не додав.

На виконання ухвали суду позивач подав заяву про поновлення строку, в якій просив поновити строк, посилаючись на те, що через відсутність перекладача під час оголошення рішення він не зрозумів його суті, і тільки після укладення договору про надання правової допомоги йому було роз`яснено рішення та його права.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву виходив з того, що причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, наведені позивачем у заяві, зокрема, про порушення відповідачем процедури прийняття рішення, а також укладення договору з адвокатом лише 17.03.2025, не належать до обставин, з якими закон пов`язує можливість поновлення строку звернення до суду, оскільки такі обставини не є об`єктивно непереборними та такими, що пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного подання позовної заяви.

З огляду на наведене, суд вважав, що підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначені позивачем, є неповажними, тому в силу вимог п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, згідно якої позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу, зокрема, якщо вказані особою підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повернув ОСОБА_1 позовну заяву в цілому.

Колегія суддів лише частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1, п.2, п. 7 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 171 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до п.1 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Положеннями ч.ч.1 та 3 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із п.3 ч.1 ст.288 КУпАП, якою визначений порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Статтею 289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суд першої інстанції під час розгляду справи, правильно визначив, що строк на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 286 КАС України позивачем був пропущений у зв`язку з чим залишив позов без руху із встановленням строку для усунення недоліків подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

Водночас, варто зауважити, що позивачем строк звернення до суду був пропущений тільки в частині, що стосуються позовних вимог щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, адже такий строк є усіченим та становить десять днів.

З огляду на те, що позивач оскаржує постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 05.03.2025, строк на скарження якої становить десять днів, а до суду із позовом звернувся 26.03.2025, поважних підстав для його поновлення не зазначив, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позову в цій частині.

При цьому, колегія суддів враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Разом з цим, окрім постанови про накладення адміністративного стягнення предметом даного позову є також рішення ГУ ДМС в Одеській області про примусове повернення громадянина ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни.

Стаття 288 КАС України визначає особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України

Згідно ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Положення ч. ч. 2, 3, 4 ст. 288 КАС України визначають, що адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

Апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, визначених цією статтею, можуть бути подані в десятиденний строк з дня їх проголошення.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Отже, з наведеного вбачається, що ст. 288 КАС України не визначає спеціального строку для оскарження рішення про примусове повернення особи до країни походження, що свідчить про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині заявлені в межах передбаченого ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

При цьому, повертаючи позовну заяву в цій частині, суд першої інстанції не навів обґрунтувань, чому позовні вимоги в цій частині підлягають поверненню.

Таким чином, слід констатувати, що висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви в частині таких позовних вимог є помилковим.

Варто зауважити, що апелянт в апеляційній скарзі не заперечує висновки, наведені в ухвалі суду в частині повернення його позовної заяви, що стосуються скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Апелянт наполягає лише на тому, що суд помилково повернув позов в частині позовних вимог, що стосуються оскарження рішення про примусове повернення до країни походження.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії тощо.

Слід зазначити, що повернення позовної заяви в частині вимог щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про примусове повернення до країни походження становить порушення права особи доступу до правосуддя, яке передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду про повернення позовної заяви в частині позовних вимог щодо скасування рішення про примусове повернення особи до країни походження із направленням справи для продовження розгляду, в іншій частині ухвалу слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до необґрунтованого повернення частини позовної заяви, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині, в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 294, 308, 311, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2025 року скасувати в частині повернення позовної заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №017885 від 05.03.2025 про примусове повернення до країни походження та направити справу в цій частині позовних вимог до Приморського районного суду міста Одеси для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2025 року про повернення позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД № 011881 від 05.03.2025 на ОСОБА_1 за правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду лише в частині залишення ухвали без змін, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко