Справа № 240/4616/25
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/4616/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління пенсійного України фонду в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №13 від 24.10.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на умовах, визначених статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області признати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на умовах, визначених статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", як особі, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році, починаючи з 18.10.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є особою, віднесеною до громадянина який евакуйований із зони відчуження у 1986 році (категорія 2).

18.10.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та рішенням №13 від 24.10.2024 у її задоволені відмовлено.

Позивач вважає, що посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження 2 категорії надає право на користування пільгами, визначеними Законом №796-XII, в тому числі і правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та вважаючи порушеним своє право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач - Головне управління пенсійного України фонду в Донецькій області надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Зокрема, зазначив, що до періодів постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховані періоди з 26.04.1986 по 29.09.1987, з 09.04.1990 по 28.11.1990, з 09.10.1992 по 18.02.1995 згідно довідки від 12.09.2021 № 981, виданою виконавчим комітетом Гладковицькою сільською радою щодо постійного проживання в с.Личмани Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення та згідно довідки від 17.07.2024 № 548, виданою Гладковицькою сільською радою про те, що особа станом на 26.04.1986 навчалась у с.Журба Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до 1 зони відчуження та згідно наданого посвідчення, яке підтверджує 2 категорію, як громадянина, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році від 31.03.1998 серії НОМЕР_1 , оскільки даному випадку наявна очевидна невідповідність зон гарантованого добровільного відселення.

Відповідач - Головне управління пенсійного України фонду в Житомирській області подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити.

Зазначив, що згідно з наданим посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.03.1998, позивач має статус евакуйований із зони відчуження у 1986 році 2 категорії.

До заяви про призначення пенсії надано довідки: від 12.09.2021 №981, видану виконавчим комітетом Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, в якій зазначено, що гр. ОСОБА_1 постійно був зареєстрований і постійно проживав в зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) з 26.04.1986 по 29.09.1987, з 09.04.1990 по 28.11.1990 та з 09.10.1992 по 18.02.1995 с.Личмани Овруцького району Житомирської області; довідку від 17.07.2024 №548, виконавчим комітетом Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області, в якій зазначено, що гр. ОСОБА_1 станом на 26.04.1986 навчався в середній школі с.Журба, яке відноситься до зони відчуження, що не підтверджує факт евакуації із зони відчуження у 1986 році.

Разом з тим, що згідно наданих документів, особа з моменту аварії 26.04.1986 проживала та працювала в зоні гарантованого добровільного відселення, тому вважає позовні вимоги безпідставними.

Відповідно до положень ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, яка має статус евакуйованого із зони відчуження у 1986 році (категорія 2), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.03.1998.

18.10.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності та за результатами її розгляду прийнято рішення від 24.10.2024 № 13 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796, оскільки не підтверджено факт евакуації із зони відчуження у 1986 році (далі - спірне рішення).

Зокрема, у даному рішенні зазначено, що за наслідком розгляду наданого пакету документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу було встановлено, що на час звернення позивач досяг віку 52 роки, страховий стаж склав 31 рік 07 місяців 15 днів.

До страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 01.01.1992 по 05.10.1992 згідно до військового квитка від 28.11.1990, зв`язку з припиненням з 01.01.2023 Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Заявником надано довідку від 17.07.2024 № 548, виданою Гладковицькою сільською радою, про те, що особа станом на 26.04.1986 навчалась у с.Журба Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до 1 зони відчуження та згідно наданого посвідчення, яке підтверджує 2 категорію, як громадянина, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році від 31.03.1998 серії НОМЕР_1 .

До періодів постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховані періоди з 26.04.1986 по 29.09.1987, з 09.04.1990 по 28.11.1990, з 09.10.1992 по 18.02.1995 згідно довідки від 12.09.2021 № 981, виданою виконавчим комітетом Гладковицькою сільською радою щодо постійного проживання в с.Личмани Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно наданих документів, особа з моменту аварії 26.04.1986 проживала та працювала в зоні гарантованого добровільного відселення.

За наведених обставин Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки не підтверджено факт евакуації із зони відчуження у 1986 році та недосягненням віку як особою, що постійно проживала чи працювала у зоні добровільного відселення, тому право на отримання пенсії матиме за необхідного страхового стажу з 10.08.2035.

Про вказане рішення позивача повідомлено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 31.10.2024 №0500-0216-8/137867.

Дане рішення позивачем оскаржується лише в частині наявності права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).

Метою та завданнями Закону №796-XII є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Стаття 9 Закону № 1058-IV в частині першій встановлює, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Абзацом 1 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", потерпілим від Чорнобильської катастрофи, а саме: евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 8 років.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення.

Статтею 14 Закону №796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття).

Частиною 2 ст. 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Відповідно до частини 3 статті 65 Закону №796-XII документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Частиною 3 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до положень статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема:

- документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, підставою для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як особі, евакуйованій з зони відчуження у 1986 році, є наявність в неї відповідного статусу, що повинен підтверджуватися посвідченням, та факт проживання у вказаній зоні.

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.03.1998, виданого Житомирською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянином, евакуйованим у 1986 році із зони відчуження (категорія 2).

Докази того, що вказане посвідчення визнано недійсним чи скасованим у встановленому законом порядку, в матеріалах справи відсутні.

Згідно довідки райвідділу освіти Овруцької райдержадміністрації №127 від 20.03.1998 позивач в момент Чорнобильської катастрофи вважався учнем 7 класу Журбівської середньої школи та з 26.05.1986 р. до евакуації жителів з с.Журба і закриття школи проживав в пришкільному інтернаті.

Вказана довідка слугувала підставою для видачі за зверненням позивача вищевказаного посвідчення, що підтверджується листом Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації від 12.12.2024, яким її було надано позивачу у відповідь на його звернення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" с.Журба Овруцького району Житомирської області віднесене до зони відчуження.

Таким чином, зазначені докази в своїй сукупності підтверджують, що позивач в 1986 році був евакуйований із зони відчуження, що надає йому право на користування пільгами, визначеними Законом № 796-XII, в тому числі і правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №13 від 24.10.2024, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 8 років у відповідності із Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" прийнято всупереч Закону, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Донецькій області, рішеннями якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Донецькій області.

Суд зазначає, що ГУПФУ в Житомирській області лише повідомило про результат прийнятого рішення, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В той же час, враховуючи положення ч.1 ст. 45 Закону №1058-ІV та беручи до уваги, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг 52 років та його стаж складає 31 рік 07 місяців 15 днів, що відповідає вимогам ч.1 ст.26 Закону №1058 та ч.2 ст.55 Закону №796, пенсія позивачу має бути призначена з 18.10.2024.

Враховуючи викладене, у даному випадку органом, що призначає пенсію є ГУПФУ в Донецькій області, відтак, порушене право підлягає захисту шляхом зобов"язання ГУПФУ в Донецькій області призначити позивачу з 18.10.2024 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир,Житомирський р-н, Житомирська обл.,10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, 106,м. Дніпро,Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,49008. ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №13 від 24.10.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на умовах, визначених статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області признати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 18.10.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

04.06.25