Справа № 640/21653/22
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участі секретаря судового засідання Олешко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні згідно з статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційної скарги адвоката Колісника Олега Веніаміновича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до головного державного виконавця Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б.А. (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 (далі - третя особа), з вимогою визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу від 29 листопада 2022 року № 69990204 за невиконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року по справі № 758/14687/18 у розмірі 1 700, 00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ дана справа отримана Донецьким окружним адміністративним судом за належністю.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року закрито провадження у справі № 640/21653/22 за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Подільського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Київ) Полінського Б.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу.

Закриваючи провадження у справі, суд зазначив, що спір, порушений у позові ОСОБА_1 , стосується оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого судом у цивільній справі. Відповідно до положень частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 447 Цивільного процесуального кодексу України оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця у таких випадках здійснюється у порядку цивільного судочинства, у суді, який видав відповідний виконавчий документ. При цьому положення Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема частини першої статті 287, не поширюються на ситуації, коли закон прямо визначає інший порядок оскарження.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через уповноваженого представника - адвоката Колісника О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про непідсудність спору адміністративному суду та безпідставно закрив провадження у справі. Спір щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу, як прояв владних управлінських функцій у сфері публічно-правових відносин, належить до юрисдикції адміністративних судів відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 19 КАС України. Наведено посилання на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зокрема у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц, а також від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, де роз`яснено, що спори щодо дій державного виконавця, які стосуються стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та організації примусового виконання рішень, підлягають розгляду в адміністративному судочинстві. Суд першої інстанції не врахував правової природи спору, в якому оскаржуються дії головного державного виконавця, спрямовані на реалізацію владних повноважень, а отже справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Колісника Олега Веніаміновича надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності скаржника та його захисника.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Надаючи правову оцінку наявності підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця урегульовано статтею 287 КАС України, частиною першою якої передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначених нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Аналіз наведених вище норм, дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу та про стягнення основної винагороди

Отже, постанова виконавців про накладення штрафу є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII, встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства до розглядуваних спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII, якою закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 03 червня 2020 року у справі № 552/1697/19, від 20 травня 2020 року у справі № 0340/1792/18 та від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 сформовано правовий висновок, відповідно до якого юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою виникнення спірних правовідносин стало винесення державним виконавцем постанови від 29 листопада 2022 року про накладення штрафу у розмірі 1 700, 00 грн за виконавчим провадженням № 69990204 (т. 1, а.с. 27).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спір щодо оскарження постанови про накладення штрафу від 29 листопада 2022 року на суму 1 700,00 грн підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже, висновок суду першої інстанції про непоширення юрисдикції адміністративного суду на такий спір є помилковим.

Як наслідок, ухвала про закриття провадження у справі з посиланням на пункт 1 частини першої статті 238 КАС України постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і перешкоджає подальшому розгляду справи, тому відповідно до статті 320 КАС України підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 315, 320, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Колісника Олега Веніаміновича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.