Справа № 583/1446/25
Суддя: Семенова О. С.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 583/1446/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Семенової О.С.,

за участю секретаря

судового засідання Гайдейчук К.С.,

учасників справи:

представника позивача Кудіна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Кудіна О.М., 07 квітня 2025 року звернувся до суду з цим адміністративним позовом про скасування постанови № 687/2025 від 27 березня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закриття провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова є незаконною, такою, що прийнята з порушенням вимог закону, оскільки він в травні 2024 року встановив на свій смартфон відповідний додаток «Резерв+» з метою оновлення даних через дану офіційну державну платформу. Він декілька разів приходив з червня 2024 року до ТЦК, але там були такі черги з осіб, які оновлювали свої дані для можливості бронювання, що зайти було неможливо. Відтак позивач постійно вносив свої дані через телефон у додатку «Резерв+», але так як в графі «дата проходження ВЛК» неможливо було поставити актуальну дату та підтвердити ії, система не давала змоги завершити оновлення. 27 березня 2025 року позивача було затримано на вулиці працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не мали право цього робити, так як такі повноваження надані виключно працівникам поліції, та примусово доставлено до ТЦК. На позивача без будь-якого з`ясування обставин та заслуховування пояснень складено протокол. Позивач був незгоден з складеним протоколом та бажав участі адвоката в розгляді справи, не менше трьох разів телефонував своєму захиснику та повідомляв, що потребує послуг захисника. Натомість його змусили підписатись на декількох аркушах, не даючи прочитати зміст, та погрожуючи взагалі не відпустити додому, а відправити відразу до військової частини. Ніхто копію протоколу та постанови не вручив, не роз?яснив жодних прав, особа що складала протохол, тільки повідомила, що за протоколом буде не штраф, а попередження.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача самим начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , як це зазначено в постанові № 687/2025, взагалі не проводився, він начальника не бачив, копія постанови йому не вручалася. Він заявляв клопотання про необхідність йому адвоката (що міг зробити вже на судовому процесі), бажав надати докази своєї невинуватості, заявити клопотання про долучення письмових доказів, клопотати про виклик і заслуховування пояснень свідків, адвокат мав висловити правові доводи щодо закриття справи. Однак всі його права було проігноровано і грубо порушено, можливість бути присутнім при винесення рішення суб?єктом владних повноважень, не надана, внаслідок чого ухвалена оскаржувана постанова. Верховний Суд зазначив, що порушення права особи, в тому числі, яка притягується до адміністративної відповідальності, на захист, є самостійною підставою для скасування рішення посадової особи. Він не отримував повістку про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як це передбачено частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та в оскаржуваній постанові не зазначено доказів того, що відповідач, як держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, не мав можливості отримати персональні данні позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. В даному випадку суди повинні перевіряти, чи мається прямий умисел у особи, що притягується до такого виду адміністративної відповідальності, і якщо таких обставин не встановлено, то в особи відсутній склад правопорушення, так як в ньому відсутня суб?єктивна сторона як один з обов?язкових ознак складу будь-якого правопорушення. Відповідно до офіційної державної політики констатується, що реєстр «Оберіг» бачить інформацію про тих, хто ніколи не ставав на військовий облік і не відвідував ТЦК, завдяки обміну даними з Демографічним реєстром. Він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , ці дані є в реєстрі «Оберіг», повний доступ до цього реєстру має відповідач і накладати штраф за неоновлення тих, до яких ІНФОРМАЦІЯ_4 має вільний доступ, незаконно. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до ст. 235 КУпАП визначені уповноваженими органами розглядати справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов?язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Однак зазначені органи не визначені уповноваженими для складання протоколу про адміністративні правопорушення відповідно до ст. 255 КУпАП. Також повноваження на складання протоколів про адміністративні порушення ТЦК та СП також не визначені у Положенні про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154. Статтею 258 КУпАП не передбачено виключень для складання протоколу за правопорушення, передбачене ст.210-1 КУпАП. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення за 4.3 ст. 210-1 КУПАП складено за відсутності повноважень відповідача на його складання. Всі вказані обставини є підставою для скасування постанови.

11 квітня 2025 року від представника відповідача Максименка А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив залишити постанову про накладення адміністративного стягнення від 27 березня 2025 року № 687/2025 без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення. Свої заперечення мотивує тим, що адміністративне стягнення стосовно позивача накладене уповноваженою на те особою, у передбачений чинним законодавством України спосіб. Відповідно до абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ХІ, який набрав чинності 18 травня 2024 року, громадяни України зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти / за наявності/ та інші персональні дані.Таким чином вказані норми законодавства передбачають три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України, повинні були уточнити свої персональні дані з 18 травня 2024 року до 16 липня 2024 року / включно/, а саме: шляхом прибуття самостійно до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання; шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста. Позивач у встановлені законом строки свої військово-облікові дані не уточнив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Вказані обставини підтверджуються даними з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «АС Оберіг», з якого вбачається, що датою уточнення даних є 28 березня 2025 року. Доказів уточнення своїх облікових та персональних даних у визначений законом строк позивачем суду не надано. Отже, позивач в умовах особливого періоду будучи військовозобов?язаним не уточнив протягом 60 днів свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки в порушення вимог абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу». Приміткою у статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210,210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов?язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Однак, примітка до статті 210 КУпАП не може бути застосовано в даному випадку, оскільки чинне законодавство зобов?язувало саме позивача вчинити певні дії і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів може перевірити, чи оновив військовозобов?язаний свої персональні дані, але обов?язок такого оновлення покладається на військовозобов?язаного, яким є позивач. Жодна з вищезазначених баз даних не містить інформації про фактичне місце проживання позивача, номери його засобів зв?язку, а також адреси електронної пошти та інші персональні дані. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама його незгода із встановленим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Зважаючи, що у зв?язку з невиконанням військового обов?язку в діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУПА відповідачем правомірно складено адміністративні матеріали та обгрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності. Вважає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення від 27.03.2025 стосовно позивача був складений уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 з дотриманням вимог Наказу Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року № 3 "Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення". 27 березня 2025 року відповідачем було виявлено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим в цей же день було складено протокол та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. З урахуванням вимог частини 1 статті 268 КУпАП адміністративна справа відносно позивача була розглянута начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 у його кабінеті за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення. Розгляд справи проводився у присутності позивача в ІНФОРМАЦІЯ_3 . З урахуванням частини 2 статті 33 КУпАП, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану на позивача накладено мінімальне адміністративне стягнення передбачене в межах санкції статті 210-1 КУпАП 17000,00 гривень. Отже процедура провадження у вищезазначеній адміністративній справі здійснена на основі суворого додержання закону, застосування заходів адміністративного впливу проведено уповноваженою на те посадовою особою, в межах її компетенції, у точній відповідності з законом. Таким чином при розгляді ІНФОРМАЦІЯ_4 адміністративної справи стосовно позивача повно та всебічно встановлено обставини справи, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права які регулюють подібні правовідносини. Справа розглянута уповноваженою на те посадовою особою - начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах його компетенції з дотриманням процедури передбаченої законодавством України, на основі суворого додержання закону. Постанова у справі є обґрунтованою, адміністративне стягнення відповідає матеріалам справи про адміністративне правопорушення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог /а.с. 20-27/.

25 квітня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив /а.с. 45-47/.

09 травня 2025 року від представника позивача до суду надійшли додаткові обґрунтування позовних вимог /а.с. 45-47/.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, його представник, адвокат Кудін О.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 Максименко А. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав в повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві /а.с. 40/.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив факт того, що 27 березня 2025 року близько 11-00 години під час перевірки документів працівниками ТЦК з поліцейським Іванова Р.М., йому запропонували проїхати до Охтирського РТЦК, але він наполягав, щоб був присутній адвокат, телефонував адвокату, але він був зайнятий. Тоді ОСОБА_1 поїхав до Охтирського РТЦК, а він пішов за ним слідом.Коли прийшов, то побачив, що ОСОБА_1 був на подвір`ї РТЦК, потім зайшов у приміщення та повернувся через 10-15 хвилин, при ньому ніяких документів не було, він повідомив, що його попередили.

Суд з урахуванням думки представника позивача вважає за можливо провести судовий розгляд без участі представника відповідача.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Положеннями ч. 2 ст.19 Конституції Українивстановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан. Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із вимогами ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» інші закониУкраїни,а також прийняті відповіднодо них укази ПрезидентаУкраїни таі нші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатностідержави, виконання військового обов`язку,проходження військовоїслужби, служби у військовому резервіта статусу військовослужбовців, а також міжнародні договориУкраїни, згода на обов`язковість яких наданаВерховною РадоюУкраїни. (ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст.235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що 27 березня 2025 року ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актом доставки та книгою запису відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 34-35/.

27 березня 2025 року головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № 687/2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, про те, що 27 березня 2025 року об 11-00 годині встановлено факт порушення вимог абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та війському службу», вчинене ОСОБА_1 , який протягом 60 днів з дня набрання чинності Указу президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, вчинене в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в протоколі є підписи особи, яка склала протокол та ОСОБА_1 , який надав письмові пояснення, що незміг вчасно оновити дані в зв`язку із сімейними обставинами. Відповідно до цього протоколу ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 12-30 год. 27 березня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що є неналежним повідомленням особи про розгляд справи про адміністративне правопорушення /а.с. 28-29/.

Суд критично ставиться до посилань позивача про те, що його право на захисника було порушено, йому не вручали копію протоколу та постанови, оскільки з протоколу вбачається, що позивач його підписав та надав письмові пояснення, ніяких зауважень не вказав.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Даючи правову оцінку вказаному протоколу про адміністративне правопорушення № 687/2025 від 27 березня 2025 року слід вказати, що в ньому в супереч вимогам ст. 256 КУпАП не вказано місце, час вчинення, суть адміністративного правопорушення.

Таким чином уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не вірно вказано дату виявлення факту вчинення правопорушення, не надано документів, які б підтвердили дату оголошення ОСОБА_1 у розшук та звернення до органів поліції, від якої слід рахувати трьох місячний термін притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім цього згідно з положеннями ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

27 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в результаті розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 687/2025 від 27 березня 2025 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесено постанову № 687/2025 відносно ОСОБА_5 за те, що 27 березня 2025 року об 11-00 годині встановлено факт порушення вимог абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та війському службу», вчинене ОСОБА_1 , який протягом 60 днів з дня набрання чинності Указу президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» не уточнив свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, вчинене в особливий період. Враховано те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. постанова складена в присутності ОСОБА_1 , що підтверджується його особистим підписом, та підписана особою, яка винесла постанову. Дата набрання постановою законної сили вказано 05 квітня 2025 року, строк її пред`явлення до виконання до 27 червня 2025 року. У постанові також вказано її серію та номер, дату розгляду справи, місце розгляду, посада, звання та прізвище, ім`я по батькові особи, яка розглядає справу, особа, щодо якої розглядається справа, суть і обставини правопорушення, прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу /а.с. 31/.

Відповідно до частин 1, 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

З приводу того, що неналежне повідомлення особи про розгляд справи про адміністративне правопорушення та порушення її прав у процесі її розгляду є підставою для скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Суди вже неодноразово висловлювали відповідні правові позиції.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024р. по справі № 642/1199/24 з приводу розгляду аналогічної справи викладено наступну правову позицію:

«Так, у частині 2 статті 19 Конституції закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 248 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі статтею 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки:

«Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».

Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, розгляд справи відбувся без дотримання своєчасного сповіщення про розгляд справ, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.

Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 6.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 6.02.2020 № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку:

«Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу».

Процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.»

Аналогічну правову позицію виклав і Білопільський районний суд Сумської області у своїй постанові від 27.11.2023р. по справі № 573/2140/23, провадження № 2-а/573/9/23, яка залишена в силі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2024р. по справі № 573/2140/23.

Обставини у всіх аналогічних справах, на які наведені посилання вище, є аналогічними щодо тих, що розглядається зараз: позивач не був заздалегідь за 3 дні повідомлений про розгляд щодо нього справи про адміністративне правопорушення.

Це все можна вважати розглядом справи про адміністративні правопорушення з суттєвим порушенням прав та свобод позивача, його неналежним повідомленням щодо розгляду справи та суттєвими порушеннями процесу її розгляду з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений із суттєвими порушеннями, постанову відносно ОСОБА_1 в той же день коли складений був протокл, що є порушенням вказаних вище норм КУпАП, ураховуючи зазначені висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваної постанови та її скасування.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАСУ, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Оскільки протокол № 687/2025 від 27 березня 2025 року складений з порушенням ст.ст. 38, 256, 277-2 КУпАП, суд визнає його недопустимим доказом, тому є підстави вважати всі наступні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 та здобуті дані у справі, в тому числі постанову про адміністративне правопорушення, неправомірними за правовим принципом «плодів отруєного дерева».

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку не може бути допустимим доказом, так як складений з порушенням норм КУпАП, тому законних підстав винесення постанови не було.

Із змісту рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 вбачається, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції Українипрезумпції невинуватості.

Відповідно до закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, який діє в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАСУза наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного суддя дійшла висновку, що матеріалами справи не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог статей 248, 277-2, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності із законом. В зв`язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню, оскаржувана постанова - скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушенню - закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України із відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 254, 256, 277-279, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 229, 242-246, 286 КАС України,

УХВАЛИЛА:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 /мешканця: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 / до ІНФОРМАЦІЯ_1 /юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 / про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Скасувати постанову № 687/2025 про накладення адміністративного стягнення від 27 березня 2025 року за вихідним № 2350, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 /мешканця: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 /, судові витрати понесені позивачем при поданні адміністративного позову до суду у виді судового збору в сумі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.С.Семенова