Справа № 400/4408/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 р. № 400/4408/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу,

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012,
провизнання протиправним рішення від 07.04.2025 року № 52; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 2) про:

визнання протиправними та скасувати рішення відповідача-2 від 07.04.2025 року № 52 щодо відмови позивачу в призначені пенсії за віком;

зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 24.06.1993 року по 03.06.1997 року та повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позов обґрунтовано позивачем тим, що:

факт трудової діяльності позивача з 24.06.1993 року по 03.06.1997 у малому підприємстві «Конкурент» підтверджується записами № 13,14 у трудовій книжці;

недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення;

записи у трудовій книжці про початок та завершення трудових відносин вносились уповноваженими особами підприємств, організацій, де він працював;

відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити мій страховий стаж.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 КАС України (без виклику сторін у судове засідання).

У відзиві на позовну заяву від 19.05.2025 відповідач-1 заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити в повному обсязі, оскільки:

страховий стаж Позивача склав 28 років 07 місяців 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058;

до загального страхового стажу не враховано період роботи з 24.06.1993 по 03.06.1997року, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.02.1983, оскільки відсутня назва підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу та наявне виправлення дати наказу про звільнення з роботи. Уточнююча довідка № 1 від 13.02.2025 засвідчена печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ підприємства;

на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 31.03.2025 пенсійний вік Позивача становить 60 років 05 місяців.

У відзиві на позовну заяву від 19.05.2025 відповідач-2 заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити в повному обсязі, оскільки:

у зв`язку з відсутністю у Позивача 31 року страхового стажу, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 52 від 07.04.2025 Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком. При цьому, до страхового стажу не було зараховано період роботи з 24.06.1993 по 03.06.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.02.1983;

оскільки відсутня назва підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу на та наявне виправлення дати наказу про звільнення з роботи. На підтвердження трудового стажу у спірний період Позивачем було надано до Головного управління уточнюючу довідку № 1 від 13.02.2025. Однак, зазначена довідка засвідчена печаткою яка не містить ідентифікаційний код юридичної особи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі її обставини в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив.

31 березня 2025 року позивач звернувся до відповідача-1 з заявою про призначення пенсії за віком. До звернення позивачем було надано документи необхідні для розгляду заяви, у тому числа трудова книжка НОМЕР_1 .

Відповідачем-1 звернення було передано за принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто відповідачем-2.

За результатом розгляду заяви про призначенні позивачу пенсії за віком до його страхового стажу не зараховано період роботи з 24.06.1993 по 03.06.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.02.1983, оскільки відсутня назва підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу та наявне виправлення дати наказу про звільнення з роботи. Уточнююча довідка №1 від 13.02.2025 засвідчена печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ підприємства (згідно із пунктом 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, ідентифікаційний номер є обов`язковим усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта господарювання і зазначається на його печатках та штампах).

Було прийнято рішення про відмову у призначені пенсії.

Вважаючи вищенаведене рішення про відмову у призначені пенсії протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом. Він переконаний, що відповідачі порушили його право на отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Тому страховий стаж обчислюється за період роботи:

до 31.12.2003 на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

після 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, періоди роботи позивача до 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Отже, період роботи позивачки 01.08.1985 року по 01.07.1998 рр. згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можуть бути зараховані в повному обсязі до страхового (трудового) стажу на підставі документів, що їх підтверджують.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак у разі наявності трудової книжки страховий стаж за періоди роботи до 31.12.2003 встановлюється на підставі відповідних записів у ній.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до 09.06.2021) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з абзацом першим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що не зазначення назви підприємства та виправлення дати наказу не може бути підставою для не зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Відтак не зарахування до стажу періоду з 24.06.1993 по 03.06.1997 роки є протиправним.

Позивач надав уточнюючу довідку № 1 від 13.02.2025 засвідчена печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ підприємства.

З 01.01.2004 набув чинності Господарський кодекс України, відповідно до частини сьомої статті 58 якого на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця. Положеннями п. 4 розділу IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України було установлено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов`язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями. Отже, фактично з 01.01.2004 для суб`єктів господарювання був встановлений обов`язок привести свої печатки у відповідність до вимог частини сьомої статті 58 Господарського кодексу України. Разом з тим, строк приведення печаток у відповідність до зазначених вимог установлений не був.

Відсутність на печатці такого реквізиту як код ЄДРПОУ чи ідентифікаційного коду з Єдиного державного реєстру підприємств не може спростовувати наявність трудового стажу та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Суд вказує, що, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, а загальних підставах.

Відтак, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 29.04.2025, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. Оскільки позовні вимоги задоволено до двох відповідачів, тому за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: по 605,60 грн (?1211,20 : 2 = ?605,60).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, Одеська область, 54012; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 07.04.2025 № 52.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; код за ):

зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до страхового стажу при призначені пенсії за віком періоди його роботи з 24.06.1993 року по 03.06.1997 роки;

повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 31.03.2025 з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, Одеська область, 54012; ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 05 червня 2025 року