Справа № 140/2409/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2409/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТТРЕЙД УКРАЇНА» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпорттрейд Україна» (далі ТОВ «Імпорттрейд Україна», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі митний орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 20.02.2025 №UA205140/2025/000072/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Імпорттрейд Україна» через уповноваженого декларанта ТОВ «С7» з метою декларування товару: «Колісний навантажувач, обладнаний фронтальною гідравлічною телескопічною стрілою 1 шт. марки IVECО, модель 70С18, 2020 року виготовлення, VIN НОМЕР_1 », торговельна марка- IVECО, виробник товару- IVECО, IT.

Волинською митницею було винесено рішення про коригування митної вартості товарів від 20.02.2025 №205140/2025/000072/2 та складено картку відмови у прийнятті митної декларації №UA205140/2025/0000460.

Відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що: відповідно до рахунка-фактури №026 від 31.01.2025 продавцем товару є SLAVIK LIMITED, що суперечить власнику, вказаному у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 23.01.2025 №5. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано; в графі 22 та 23 автотранспортної накладної від 31.01.2025 відсутні підписи та штампи відправника та перевізника товару; не подано до митного оформлення платіжних документів, що стосуються товару; митну вартість транспортного засобу визначено за резервним методом на підставі цінової інформаціях ЄАІС Держмитслужби на рівні на товар - 23 508 фунтів стерлінгів (27 825 євро/од.) за МД №UA204130/2025/001334 від 24.01.2025.

Зазначає, що ввезення товару відбувалось на підставі Контракту №2810/24SL від 28.10.2024 укладеного між ТОВ «Імпорттрейд Україна» та компанією-експортером SLAVIK LIMITED, положення якого передбачає можливість після плати, а отже на момент митного оформлення надавати платіжні документи не було необхідності, що спростовує безпідставні вимоги Волинської митниці про надання платіжного документу про оплату за ввезений товар.

В свою чергу рахунок-фактура (Invoice) відповідає усім вимогам, які повинен містити цей комерційний документ, зокрема: номер інвойсу, дату складання, найменування та реквізити продавця і покупця і загальну вартість рахунку, валюту, опис наданих послуг, а також зазначені дані, які не є обов`язковими, а саме:, умови поставки, ставка ПДВ, вид оплати.

Представник позивача просить врахувати, що компанія-експортер може відвантажувати транспортні засоби із орендованих стоянок та місць зберігання транспортних засобів. Наявність договорів оренди на ту, чи іншу стоянку стосуються господарської діяльності експортера та містять відомості, котрі підпадають під поняття «конфіденційна інформація», відтак, не підлягають розголошенню іншим особам, саме тому при передачі експортером документів на ввезений транспортний засіб таких угод надано не було. Окрім того, статтею 53 Митного кодексу України (далі - МК України) не встановлено обов`язку подачі будь-яких документів, котрі стосуються господарської діяльності іноземної компанії-відправника товару.

ТОВ «Імпорттрейд Україна» ввозило на митну територію України транспортні засобі, які не є ідентичними за своїми характеристиками тим, що були оформлені за митними деклараціями, на які посилається митний орган. Загальновідомо, що такі показники як пробіг транспортного засобу, комплектація, загальний стан суттєво впливають на формування ціни. Зі сторони Волинської митниці не проведеного порівняльного аналізу, чи точно з такими характеристиками було взято транспортний засіб Волинською митницею за основу, чи на таких самий умовах ввозився такий транспортний засіб. Саме тому посилатися виключно на відомості вантажно-митних декларацій, за якими було проведено митне оформлення нібито аналогічних товарів є неприпустимим.

Вказує, що в Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ані відправник, ані перевізник не мають обов`язку проставляти на вантажній накладній (CMR) свої підписи або штампи. Таким чином, відправником та перевізником товару не було порушено правил заповнення вантажної накладної (CMR).

З приводу зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу відомостей про компанії, що не кореспондуються із експортером, просить врахувати, що відомості із свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів не впливають на числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ввезений на митну територію України товар. Розбіжності щодо власника у свідоцтві про реєстрацію транспортних засобів не обґрунтовують сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та не містять об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню щодо числової вартості транспортного засобу.

Представник позивача переконана, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. До того ж, зі сторони Волинської митниці не наведено беззаперечних тверджень щодо можливості використання відомостей з комерційних сайтів як основне джерело для коригування митної вартості товарів.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні будь-які конкретні обставини, які б однозначно стверджували про наявність сумнівів, причин неможливості визначення заявленої митної вартості імпортованого товару. Не вказав також митний орган в чому саме полягає неможливість перевірки заявленої митної вартості товарів. З огляду на таке, сторона позивача уважає, що Волинською митницею не в достатній мірі наведено причини неможливості проведення митного оформлення за заявленими митними вартостями товарів, тому такі скориговані вартості не може братися судом до уваги при вирішення справи по суті. Усі надані до митного оформлення документи у сукупності дають можливість однозначно дійти висновку про правильність визначення митної вартості імпортованого товару за основним методом.

З урахуванням наведено уважає оскаржувані рішення протиправними та просить адміністративний позов задовольнити повністю (арк. спр. 1-12).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 35).

У відзиві на позовну заяву від 28.03.2025 представник відповідача заперечує проти позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції вказує, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:

- відповідно до поданого рахунка-фактури №026 від 31.01.2025 продавцем товару (власником) є SLAVIK LIMITED, що суперечить власнику, вказаному в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 23.01.2025 № 5. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у ланцюзі поставки товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами частиною десятою статті 58 МК України можуть бути складовими митної вартості;

- в графі 22 та 23 автотранспортної накладної від 31.01.2025 №б/н відсутні підписи та штампи відправника та перевізника товару;

- відповідно пункту 1.4 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 28.10.2024 №2810/24SL строк поставки кожної партії товару не пізніше 180 днів після оплати за вказаний товар. Банківських платіжних документів, що стосуються товару не подано до митного оформлення.

На пропозицію митного органу про надання додаткових документів декларант повідомив листом 20.02.2025 №б/н про їх відсутність. Неподання позивачем витребуваних документів, зумовило неможливість застосування митним органом основного методу визначення митної вартості та виникнення у відповідача права на коригування митної вартості шляхом застосування другорядних методів визначення митної вартості. Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статті 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу щодо вартості товарів, митне оформлення яких здійснено на рівні 23508 фунт.стерл (27825 євро/од в перерахунку на заявлений декларантом курс валют) за МД № UA204130/2025/001334 від 24.01.2025.

Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару: «Автомобіль вантажний марки IVECO, модель 70C18,тип двигуна-дизельний, робочий об`єм циліндрів- 2998см3, потужність двигуна 132 kW тип кузова-пластиковий фургон обладнаний платформою для розвантаження та завантаження (гідробортом), календарний рік виготовлення- 2020.», ввезення товару здійснено на умовах поставки DAP UA.

З урахуванням наведеного уважає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товару є такими, що відповідають вимогам митного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим (арк. спр. 38-49).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за участі сторін за позовом ТОВ «Імпорттрейд Україна» до Волинської митниці про визнання протиправними дій та скасування рішення (арк. спр. 115).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Між компанією «SLAVIK LIMITED» (Продавець) та ТОВ «Імпорттрейд Україна» (Покупець) 28.10.2024 укладено контракт №2810/24SL (зворот арк. спр. 19-21), за умовами якого Продавець має поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти у власність товар та оплатити його на умовах даного Договору на умовах CIP-Київ, Луцьк, Рівне, CPT Луцьк, DAP Луцьк, Рівне, Дубно, Ковель, Мукачево, CIF Гданськ, CIF Гдиня (Польща), згідно з інвойсом на кожну поставку товару. Країнами відправки Товару за цим Договором є Сполучене королівство Великої Британії та Північної Ірландії, країни Європейського Союзу, Норвегія, Швейцарія, США, Канада, Китай, ОАЕ. Постачання товару відбувається на територію України (пункт 1.1. Контракту).

Обсяг поставок Товару, вид, назва, кількість і ціна Товару за цим Контрактом визначається згідно з інвойсами на кожну поставку (пункт 1.2. Контракту).

Пунктом 1.4. строк поставки кожної Партії Товару не пізніше 180 днів після оплати за вказаний товар.

Як встановлено пунктом 2.1. Покупець має оплатити поставлений Товар в Євро або в доларах США або фунтах стерлінгів в безготівковий формі на банківський рахунок Продавця згідно виставленого рахунку-фактури (інвойса).

Пунктом 3.2. Контракту визначено, що за погодженням сторін можливі такі види оплати:

- предоплата за Товар банківським переказом на рахунок Продавця;

- оплата за фактом після отримання Товару банківським переказом на рахунок Продавця;

- оплата товару на виплати.

За загальним правилом Оплата Товару здійснюється Покупцем не раніше закінчення дії строку цього контракту виключно після отримання письмової вимоги про оплату від Продавця (пункт 3.3. Контракту).

На виконання Контракту компанією SLAVIK LIMITED складено рахунок-фактуру (інвойс) від 31.01.2025 №026 на продаж транспортного засобу марки IVECО, модель 70С18 за ціною 8 500,00 фунтів стерлінгів (арк. спр. 18).

Для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару: «Автомобіль вантажний б/в, призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування - 1шт.:- марка IVECO - модель - 70C18- календарний рік виготовлення 2020 - модельний рік виготовлення - 2020- дата першої реєстрації 08.09.2020 - номер кузова (шасі, рами) - ZCFC170D605288172- тип палива - дизель- робочий об`єм двигуна - 2998см3- потужність двигуна - 132кВт колісна формула - 4х2- тип кузова - вантажний пластиковий фургон, додатково обладнаний гідроборотом - загальна кількість місць, включаючи місце водія 3 - маса в разі максимального завантаження - 7200 кг - вантжопідйомність - 2895кг - категорія ТЗ за документами виробника - N2; Не виготовлений на базі легкового автомобіля» декларант 20.02.2025 подав до Волинської митниці МД № 25UA16U4 (арк. спр. 52).

Для підтвердження митної вартості транспортного засобу позивачем додано: рахунок-фактура №026 від 31.01.2025 (арк. спр. 18); автотранспортна накладна №б/н від 31.01.2025 (зворот арк. спр. 18); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 23.01.2025 (арк. спр. 22); висновок про якісні та вартісні характеристики, товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №1611/25 від 18.02.2025 (арк. спр. 23); витяг зі сайту від 20.02.2025 (зворот арк. спр. 61); Контракт №2810/24SL від 28.10.2024 (зворот арк. спр. 19-21); Договір про надання послуг митного брокера №14 від 01.04.2024; висновок про походження товару №1611/25 від 18.02.2025 (зворот арк. спр. 23); експортна митна декларація №25GBIW0AGQTSN3IAA0 від 17.02.2025 (арк. спр. 19).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:

- відповідно до поданого рахунка-фактури №026 від 31.01.2025 продавцем товару (власником) є SLAVIK LIMITED, що суперечить власнику, вказаному в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 23.01.2025 № НОМЕР_2 . Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у ланцюзі поставки товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами частиною десятою статті 58 МК України можуть бути складовими митної вартості;

- в графі 22 та 23 автотранспортної накладної від 31.01.2025 №б/н відсутні підписи та штампи відправника та перевізника товару;

- відповідно пункту 1.4 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 28.10.2024 №2810/24SL строк поставки кожної партії товару не пізніше 180 днів після оплати за вказаний товар. Банківських платіжних документів, що стосуються товару не подано до митного оформлення.

Згідно статті 53 та статті 54 МК України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) транспортні (перевізні) документи; 6) банківські платіжні документи, що стосуються товару (за наявності); 7) висновки про вартісні характеристики товарів.

Декларант листом повідомив, що надали усі документи по визначенню митної вартості та додаткових документів надавати не будуть та просить прийняти рішення без врахування термінів передбачених частиною третьою статті 53 МК України (арк. спр. 25).

Оскільки документи, що були подані на вимогу митного органу, не усувають вищезазначені невідповідності, а інші додаткові документи не надано, тому відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000460 (арк. спр. 16) та рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000072/2 (арк. спр. 15), в якому митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, відповідно до наказу Державної міграційної служби України від 01.07.2021 №476 Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби, а саме: на рівні 23 508 фунтів стерлінгів (27 825 євро / од в перерахунку на заявлений декларантом курс валют) за МД № UA204130/2025/001334 від 24.01.2025. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару: «Автомобіль вантажний марки IVECO, модель 70C18, тип двигуна- дизельний, робочий об`єм циліндрів- 2998см3, потужність двигуна 132 kW тип кузова- пластиковий фургон обладнаний платформою для розвантаження та завантаження (гідробортом), календарний рік виготовлення - 2020», ввезення товару здійснено на умовах поставки DAP UA (арк. спр. 62).

В подальшому, товар було випущено у вільний обіг за МД №25UA82U7 від 21.02.2025 із застосуванням положень частини сьомої статті 55 МК України (зворот арк. спр. 63-34).

Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з позовом до суду про їх оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі МК України) та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до МД від 20.02.2025 № 25UA16U4 за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Аналіз наведених вище положень МК України дозволяє дійти висновку про те, що підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товару, серед іншого, може слугувати неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другої-четвертої статті 53 МК України, або відсутність у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, на думку суду, у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка підлягає сплаті за ці товари, митний орган може витребувати додаткові документи.

У розглядуваному випадку спірні рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, що відповідачем, при винесенні рішення про коригування митної вартості товарів від 20.02.2025 №UA205140/2025/000072/2, відкоригована митна вартість товару, зазначена у МД від 20.02.2025 № 25UA16U4, а саме «Автомобіль вантажний б/в, призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування - 1шт.:- марка IVECO - модель - 70C18- календарний рік виготовлення 2020 - модельний рік виготовлення - 2020- дата першої реєстрації 08.09.2020 - номер кузова (шасі, рами) - НОМЕР_1 - тип палива - дизель- робочий об`єм двигуна - 2998см3 - потужність двигуна - 132кВт - колісна формула - 4х2 - тип кузова - вантажний пластиковий фургон, додатково обладнаний гідроборотом - загальна кількість місць, включаючи місце водія 3 - маса в разі максимального завантаження - 7200 кг - вантжопідйомність 2895 кг- категорія ТЗ за документами виробника - N2; Не виготовлений на базі легкового автомобіля» (арк. спр. 52), оформлення якого відбувалось по рахунку-фактурі №026 від 31.01.2025 (арк. спр. 18).

Митним органом встановлено, що відповідно до поданого рахунка-фактури №026 від 31.01.2025 продавцем товару (власником) є SLAVIK LIMITED, що суперечить власнику, вказаному в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 23.01.2025 № 5. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у ланцюзі поставки товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами частини десятої статті 58 МК України можуть бути складовими митної вартості.

Щодо даного твердження Волинської митниці суд зазначає, що відповідно до пункту 2.4. Контракту №2810/24SL від 28.10.2024, ціна Товару включає вартість доставки та розвантаження Товару.

Вказаний пункт виключає можливість понесення додаткових витрат, навіть у випадку залучення третіх осіб у ланцюзі поставки та наявності комісійної винагороди, оскільки транспортні витрати включені то вартості товару.

Разом із тим суд зауважує, що законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, що може становити комерційну таємницю, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митного органу та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є документом в розумінні митного законодавства, який підтверджує митну вартість товару.

Окрім того при дослідження свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 23.01.2025 № 5 судом встановлено наявність застереження «this document is not proof of ownership», що значить «цей документ не є доказом права власності» (арк. спр. 22).

Суд уважає посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №140/1713/19 безпідставним, оскільки у вказаній справі були наявні різні дані щодо попереднього власника автомобіля в документах, наданих позивачем, знаходження компаній, вказаних в технічному паспорті та в контракті, в різних державах.

В даному ж випадку свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 23.01.2025 № НОМЕР_2 видано у Великій Британії, у цій же ж країні зареєстрована та знаходиться компанія SLAVIK LIMITED. Тобто висновок Верховного Суду не є релевантним до обставин даної справи.

Також митними органом встановлено, що відповідно пункту 1.4 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 28.10.2024 №2810/24SL строк поставки кожної партії товару не пізніше 180 днів після оплати за вказаний товар. Банківських платіжних документів, що стосуються товару не подано до митного оформлення.

Як судом зазначалось вище, пунктом 3.2. Контракту визначено, що за погодженням сторін можливі такі види оплати:

- предоплата за Товар банківським переказом на рахунок Продавця;

- оплата за фактом після отримання Товару банківським переказом на рахунок Продавця;

- оплата товару на виплати.

Суд зауважує, що жодним із наданих до митного органу документів не встановлено вид оплати, який застосовується сторонами. Поряд із тим, пунктом 1.4. Контракту визначено, що строк поставки кожної Партії Товару не пізніше 180 днів після оплати за вказаний товар.

Враховуючи наведені умови, які були визначені сторонами самостійно в Контракті від 28.10.2024 №2810/24SL, митний орган обґрунтовано зауважив про відсутність доказів оплати за транспортний засіб, визначений у МД від 20.02.2025 №UA205140/2025/000072/2, на підставі рахунка-фактури (інвойсу) від 31.01.2025 №026.

Представник позивача посилається на здійснення оплати після отримання Товару (післяоплати), однак жодних підтверджень таких домовленостей ТОВ «Імпорттрейд Україна» надано не було. Разом із тим, станом на день розгляду даної справи, в матеріалах справи відсутні докази здійснення оплати за товар, що тільки підтверджує правильність висновків митного органу.

Також представник позивача посилається на пункт 3.3. Контракту, яким визначено, що за загальним правилом Оплата Товару здійснюється Покупцем не раніше закінчення дії строку цього контракту виключно після отримання письмової вимоги про оплату від Продавця.

Однак суд критично відноситься до можливості здійснення оплати не раніше закінчення дії строку цього контракту, оскільки докази отримання письмової вимоги від SLAVIK LIMITED до митного органу надано не було та в матеріалах відсутні, що унеможливлює застосування даного пункту Контракту.

Одночасно із цим Волинською митницею встановлено, що в графі 22 та 23 автотранспортної накладної від 31.01.2025 №б/н відсутні підписи та штампи відправника та перевізника товару.

Відповідно до статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) вантажна накладна містить такі дані: а) дата і місце складання вантажної накладної; Ь) ім`я та адреса відправника; с) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; е) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; д) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; і) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: а) заява про те, що перевантаження забороняється; Ь) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; с) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; е) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; д) перелік документів, переданих перевізнику.

Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Згідно з частиною першою статті 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Статтею 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року) визначено, що вантажна накладна (CMR) є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Як встановлено судом, автотранспортна накладна від 31.01.2025 №б/н виписана SLAVIK LIMITED на адресу ТОВ «Імпорттрейд Україна» та в дійсності в графі 22 та 23 відсутні підписи та штампи відправника та перевізника товару (зворот арк. спр. 18).

Суд погоджується із посилання представника позивача, що вказане порушення не впливає на визначення митної вартості товару, однак, в сукупності із відсутністю доказів оплати за імпортований транспортний засобів дає достатні правові підстави витребування у декларанта додаткових документів.

Спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу та подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Згідно доводів відповідача, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Митні органи наділені виключною компетенцією в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою їм надано повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товарів разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.

Надання неналежних документів, або їх неповне надання митному органу не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної, зокрема в постановах від 14.07.2020 у справі №809/1557/17, від 10.06.2020 у справі №1.380.2019.004752, від 28.09.2020 у справі №520/2133/19, від 10.04.2020 у справі №822/2806/15, наявність розбіжностей в документах, що підтверджують митну вартість є підставою для коригування додаткових документів та у разі їх ненадання - коригування митним органом митної вартості.

Запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України товару.

Відповідно, з огляду на наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості товару за першим методом, у відповідача були правові підстави витребувати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

Тобто, за результатами опрацювання документів, долучених до митної декларації, відповідно до положень статей 53, 54, 368 МК України, декларанту направлено письмову вимогу про необхідність подання додаткових документів, визначивши їх чіткий перелік, однак на вимогу митного органу належних документів декларантом не надано.

Слід зазначити, що саме позивач на стадії декларування товару (подання декларації та інших документів) зобов`язаний довести та надати докази (відповідні документи) того, що має право декларувати товари за самостійно обраним методом, і лише у разі надання таких документів, контролюючий орган за наявності у нього сумнівів може витребувати додаткові документи, що передбачені частиною третьою статті 53 МК України.

При цьому, за змістом пункту 2 частини шостої статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №817/2467/16.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слідує, що його прийняттю передувало проведення митним органом консультації з декларантом згідно з статтею 57 МК України. Митницею вказано на неможливість застосування методу визначення митної вартості, а саме методу 2а (статті 59 МК України) та методу 2б (статті 60 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.

Згідно статті 68 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Частиною другою статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі визначено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження чи довільній або фіктивній вартості.

Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Відповідно до примітки 4 до пункту 2 статті VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, формулювання підпунктів «а» і «b» дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Вартість ввезеного позивачем товару ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар 1 на рівні 23508 фунтів стерлінгів (27 825 євро/од в перерахунку на заявлений декларантом курс валют) за МД № UA204130/2025/001334 від 24.01.2025. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару: «Автомобіль вантажний марки IVECO, модель 70C18,тип двигуна- дизельний, робочий об`єм циліндрів - 2998см3, потужність двигуна 132 kW тип кузова- пластиковий фургон обладнаний платформо (арк. спр. 62).

Судом встановлено, що декларантом вказаний товар оформлено у вільний обіг згідно МД №25UA82U7 від 21.02.2025 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України (зворот арк. спр. 63-64).

Згідно наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Схожа позиція викладена також в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі №140/4486/24.

Відповідно до частини четвертої статті 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Проведення такої консультації підтверджується відповідним записом в оскаржуваному рішенні та повідомленням декларанта про її проведення (арк. спр. 63), тому посилання представника позивача щодо її не проведення суд уважає безпідставним.

Отже в ході проведення консультацій декларанту пропонується у разі наявності цінової інформації для застосування методів визначення митної вартості на підставі положень 59-63 МК України повідомити про це митний орган для розгляду питання про можливість її використання при оцінці імпортованого товару. На переконання суду, така інформація декларантом надана не була, зворотного стороною позивача не доведено. Тому суд уважає посилання Волинської митниці на МД №25UA82U7 від 21.02.2025 є доцільним.

Суд уважає, що митний орган навів достатнє обґрунтування причин, за наявності яких митниця не могла визнати заявлену декларантом митну вартість; у них вказано джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості, зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований метод, що передує методу, обраному митним органом.

Враховуючи вищевикладене, підставою прийняття рішення про коригування митної вартості товару 20.02.2025 №UA205140/2025/000072/2 стало виявлення у поданих до митного контролю та оформлення документах розбіжностей, які безпосередньо впливали на можливість визнання заявленої за першим методом митної вартості, а також не усунення в подальшому вказаних розбіжностей декларантом. За наведених умов митниця зобов`язана самостійно здійснювати визначення митної вартості шляхом її коригування із застосуванням методів, визначених МК України, а, відтак, оскаржуване рішення винесено митним органом правомірно.

Суд погоджується із позицією відповідача, що декларантом не надано в повному обсязі витребувані документи для підтвердження заявленої митної вартості, а також додатково надані документи не спростовують встановлені Волинською митницею розбіжності, які впливають на заявлену ТОВ «Імпорттрейд України» митну вартість товару.

З огляду на встановлені судом обставини справи, оскільки надані митному органу документи не містили достатніх даних для визначення заявленої митної вартості, митним органом обґрунтовано прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Як вже зазначалось судом вище, відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПОРТТРЕЙД УКРАЇНА» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович