Справа № 460/4417/25
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2025 рокум. Рівне№460/4417/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), у якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду (безпідставно набуті кошти) в розмірі 324466,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачеві, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та самовільно ухилився від виконання службових обов`язків в умовах дії правового режиму воєнного стану, здійснювалось помилкове нарахування та виплата грошового забезпечення в період з 20.06.2022 по 01.02.2023. Сума надлишково нарахованих коштів становить 324466,11 грн, а тому з метою стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів грошового забезпечення позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, не подав до суду свій відзив на позов у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, про причини неподання відзиву в установлений строк для суду не повідомив, що дає суду підстави для висновків про те, що у відповідача відсутні поважні причини неподання відзиву в установлений судом строк, а тому наявні передбачені частиною 2 статті 175 КАС України умови і підстави для вирішення судом цього спору за наявними матеріалами справи та без відзиву відповідача.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду 07.03.2025 у паперовій формі шляхом надсилання позовної заяви з додатками на адресу суду поштовими засобами, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 10.03.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 визначено суддю Максимчука О. О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 17.03.2025 суд у складі судді Максимчука О. О. прийняв зазначену позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за вказаним позовом, вирішив розгляд справи здійснювати одноособово суддею за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановив відповідачу строк подання відзиву на позовну заяву.

Зазначена ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.03.2025 була направлена судом для позивача у електронній формі і отримана ним через електронний кабінет позивача в ЄСІТС, а також у зв`язку з відсутністю у відповідача електронного кабінету в ЄСІТС була надіслана судом для відповідача у паперовому вигляді на його поштову адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення через АТ "Укрпошта", що відповідно до приписів статті 251 КАС України вважається належним врученням судового рішення для учасника справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, свій відзив на позов до суду не подав.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Відповідач ОСОБА_1 з 21.02.2022 призначений на посаду старшого стрільця 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону і вважається таким, що з 21.02.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків, що підтверджується даними з наявного у матеріалах справи витягу з наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2022 №38.

За наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 №146 з 05.06.2022 відповідач вибув у лікувальний заклад.

03.02.2023 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт від командира НОМЕР_2 механізованого батальйону про те, що під час проведення звірки військовослужбовців, які перебувають в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 і знаходились в лікувальних закладах, фельдшером медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 було виявлено факт відсутності по місцю лікування військовослужбовців, в тому числі відповідача.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2023 №390А було призначене службове розслідування для встановлення причин та умов, що сприяли правопорушенню та встановлення вини старшого солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2023 №35, відповідача, який перебував у розпорядженні командира бригади та знаходився в лікувальних закладах і своєчасно не повернувся після закінчення лікування, прийнято вважати з 03.02.2023 відсутнім з невідомих причин.

В ході службового розслідування, яке оформлене актом службового розслідування, було встановлено, що 05.06.2022 старший солдат ОСОБА_1 вибув на лікування до КНП «Бахмутська лікарня інтенсивного лікування» місто Бахмут, а 10.06.2022 року був переведений на лікування до КНП «Рожищенська багатопрофільна лікарня» місто Рожище Волинської області, звідки 20 червня 2022 року після завершення лікування був виписаний та направлений до місця служби, переслідуючи мету ухилення від виконання обов?язків військової служби в умовах дії правового режиму воєнного стану до розташування 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 не прибув.

В ході службового розслідування було виявлено факт переплати грошового забезпечення, яке було виплачене відповідачу з 20.06.2022 по 01.02.2023 на загальну суму 324466,11 грн, що підтверджується матеріалами службового розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2023 №2317А завершено службове розслідування, внесено зміни до наказу від 04.02.2023 №35, а відповідача, який самовільно залишив військову частину 03.02.2023, прийнято вважати з 20.06.2022 відсутнім з невідомих причин.

Володимир-Волинський міський суд Волинської області 13.08.2024 у справі №154/2594/24 ухвалив ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №305 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади від 24.10.2024 №455-РС з військової служби у запас згідно підпункту "в" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" (у зв?язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання) з 24.10.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення та знято з обліку.

Військовою частиною НОМЕР_1 відповідачу була надіслана досудова претензія від 03.01.2025 №9 про відшкодування заборгованості в розмірі 324466,11 грн , однак вказану заборгованість відповідач добровільно не повернув для позивача.

З огляду на отримання відповідачем без належної правової підстави грошового забезпечення за вищевказаний період, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення цих коштів із відповідача.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (п. 2 ч. 4ст. 9 Закону №2011-XII).

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_4 (далі - військові частини).

Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Так, частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил ст. 1215 ЦК України як винятку із ст. 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п. 1 ч. 1ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.06.2018 у справі №501/2500/15-ц зазначив, що згідно з п. 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики, не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Отже, законодавство передбачає виключні випадки повернення набутих особою платежів, у тому числі, заробітної плати та/або грошового забезпечення, а однією із них є те, що ця виплата є результатом недобросовісності з боку набувача.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач у зв`язку із пораненням, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 №146 з 05.06.2022 вибув на лікування до лікувального закладу, а 20.06.2025 після завершення лікування був виписаний та направлений до місця служби, однак до розташування військової частини НОМЕР_1 не прибув. Перебуваючи поза місцем проходження військової служби з 20.06.2022 по 01.02.2023 відповідач використовував службовий час на свій розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. Вказаними діями військовослужбовець допустив кримінальне правопорушення - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Однак відповідачеві за період з 20.06.2022 по 01.02.2023, а саме службовий час не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, здійснювались виплати грошового забезпечення в загальному розмірі 324466,11 грн, що підтверджується картками особового рахунку ОСОБА_1 за 2022 та 2023 роки.

З наведеного слідує, що відповідач на момент виплати йому грошового забезпечення за період з 20.06.2022 по 01.02.2023 використовував службовий час на свій розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, а тому отримував таке грошове забезпечення без достатніх правових підстав для цього. На переконання суду, відповідач у період з 20.06.2022 по 01.02.2023 не виконував службових обов`язків у складі військової частини НОМЕР_1 , таким чином відповідач усвідомлював, що його статус змінився, а право на грошове забезпечення припинилося.

Враховуючи вище наведене, відповідач не може вважатися добросовісним набувачем коштів в сумі 324466,11 грн в розумінні закону, а отже за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна (коштів), і виник обов`язок відповідача повернути безпідставно одержане майно (кошти).

Згідно з частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач, як суб`єкт владних повноважень, в ході розгляду справи належними та допустимими доказами довів правомірність своїх позовних вимог до відповідача у спірних правовідносинах, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів в розмірі 324466,11 грн суд вважає обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому такими що підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного суд вважає, що у цій справі наявні фактичні і правові підстави для ухвалення судом рішення про повне задоволення позову, з урахуванням вищенаведених висновків суду.

5. Розподіл судових витрат.

У зв`язку з ухваленням судом рішення про задоволення позову суб`єкта владних повноважень до особи, яка не є суб`єктом владних повноважень, передбачені статтею 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 324466,11 грн (триста двадцять чотири тисячі чотириста шістдесят шість гривень одинадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 );

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Демидівським РВ УМВС України в Рівненській області 23.10.2014).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК