Справа № 240/8973/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8973/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

04 червня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.03.2024 № 34 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком починаючи з 27.02.2024 роки з урахуванням п. 6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 26.09.2024, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Виходячи з приписів ч.1 ст.311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є громадянином, який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового ) відселення у 1986-1987 роках, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 11 червня 1993 року, виданого Житомирською обласною державною адміністрацією.

27.02.2024 у віці 59 років ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До заяви надав : військовий квиток, документи про освіту, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, військовий квиток НОМЕР_2 , Постанову бюро Житомирського обкому Компартії України і виконавчого комітету обласної ради народних депутатів №20 від 20.06.1986, посвідчення громадянина, який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового ) відселення у 1986-1987 роках серії НОМЕР_1 від 11.06.1993, довідку від 01.03.2023 №01/03, форму ОК-5, Наказ Республіканського проектно-вишукувального інституту Укркоммунремдорпроек Житомирської філії № 54К/1 від 18.06.1986, архівну довідка Державного архіву Житомирської області від 31.01.2015 №М/128, довідку від 14.05.1993 №20, видану Виконавчим комітетом Богунської районної ради народних депутатів м. Житомира Житомирської області, трудову книжку НОМЕР_3 .

За результатами розгляду заяви відповідачем було прийнято рішенням від 06.03.2024 № 34 про відмову у призначенні пенсії, вмотивовану тим, що посада та виробництво, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_4 від 01.07.1985 року не зазначені у постанові Кабінету Міністрів України від 15.11.1996 № 1391 "Про затвердження переліків робіт за межами зони відчуження, де за урядовими завданнями у 1986 роках виконувалися роботи в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи", а отже право на зниження пенсійного віку відсутнє.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача із заявою, для надання пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно п.6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має бути дотримано дві умови для призначення пенсії, а саме те, що 1) позивач працював за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаним з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС та 2) працював з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років.

Суд зазначив, що позивач ні до органу Пенсійного фонду, ні до матеріалів справи не надав документів, що підтверджують факт його роботи з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках за межами зони відчуження, що виконувалися за урядовими завданнями, тому позивачем не підтверджено умову для надання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно п.6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"..

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції на час отримання позивачем посвідчення, а саме 11.06.1993) визначено, що право на пільги, передбачені цим Законом, мають особи, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, за умови що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.

Відповідно до п. 7 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. № 501 (у редакції на момент видачі довідки №20 від 14.05.1993), громадянам, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 і 1987 років на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів, видаються посвідчення рожевого кольору, серія Г, на підставі довідки встановленого зразка.

В матеріалах справи міститься довідка від 14.05.1993 року №20, видана Виконавчим комітетом Богунської районної ради народних депутатів м. Житомира Житомирської області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював з 10.06.1986 по 11.07.1986 у населеному пункті с. Голубієвичі, Христинівка Народицького району, віднесеному до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.06.1993 року, виданого Житомирською обласною державною адміністрацією, позивач є громадянином, який тимчасово працював на території зони безумовного (обов`язкового ) відселення у 1986-1987 роках.

Дане посвідчення ніким не оспорювалось, а тому є чинним.

Таким чином, дане посвідчення надає право ОСОБА_1 користуватися компенсаціями та пільгами, встановленими ст. 24 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, яка діяла на час встановлення цього статусу, а саме: передбаченими пунктами 1, 6, 8, 20, 27, 29 статті 20, пунктом 15 частини першої статті 22, пунктом 3 статті 23 цього Закону.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (діяла на момент розгляду заяви позивача) особам, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаним з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на два роки.

Отже, на момент звернення позивача із заявою, для надання пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно п.6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має бути дотримано дві умови для призначення пенсії, а саме те, що 1) позивач працював за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаним з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС та 2) працював з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років.

Як вбачається з спірного рішення про відмову у призначенні пенсії підставою відмови стало те, що згідно записів трудової книжки від 01.07.1985 НОМЕР_3 , позивач працював з 26 червня 1985 року по 07 лютого 1994 року в Республіканському інституті Укркоммунремдорпроек Житомирської філії на посаді мірника, згідно Переліку № 1391 відсутнє виробництво, види робіт, а також професія осіб на посаді, які працювали за межами зони відчуження на роботах в особливо шкідливих умовах (затрадіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Надаючи правову оцінку рішенню про відмову у призначенні пенсії та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , яке видане 11.06.1993, позивач є особою, яка тимчасово працювала на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у 1986-1987 роках.

При цьому редакція ст. 55 цього Закону, яка діяла на час надання позивачу відповідного статусу, також передбачала право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки особам, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

В той же час, редакція ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була змінена Законом України № 230/96-ВР від 06.06.1996 та абзац сьомий пункту 2 цієї статті викладено в такій редакції: "особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями, - 2 роки".

Таким чином, на час звернення позивача за призначенням пенсії, тобто на час виникнення спірних правовідносин, чинне законодавство по-іншому регулює умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1996 №1391 затверджено Перелік видів робіт і місць за межами зони відчуження, де за урядовими завданнями у 1986-1987 роках виконувались роботи в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (далі - Перелік).

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 , позивач в період з 26.06.1985 по 07.02.1994 займав посаду мірника в Республіканському Інституті Укркоммунремдор Житомирська філія.

Водночас, посада мірник відсутня у Переліку виробництв, видів робіт, а також професій та посад осіб, які працювали за межами зони відчуження на роботах в особливо шкідливих умовах (за радіаційним фактором), пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

В Наказі Республіканського проектно-вишукувального інституту Укркоммунремдорпроек Житомирської філії № 54К/1 від 18.06.1986 відсутня інформація про направлення позивача на виконання урядового завдання передбаченого Переліком № 1391.

Суд критично розцінює довідку Державного архіву Житомирської області від 31.01.2015 №М/128, оскільки вона видана на ім`я іншої особи та не містить відомостей, які б підтверджували факт роботи позивача за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаним з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями.

Позивач ні до органу Пенсійного фонду, ні до матеріалів справи не надав документів, що підтверджують факт його роботи з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках за межами зони відчуження, що виконувалися за урядовими завданнями.

На переконання колегії суддів, з урахуванням вказаних вище обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не підтверджено умову для надання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно п.6 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача щодо наявності у нього права на пільги та компенсації у зв`язку з наявністю посвідчення, оскільки ст. 55 цього Закону, яка є спеціальною та застосовується до спірних правовідносин, регулює умови призначення пенсій, а не пільг та компенсацій, тому ці доводи до уваги не приймаються.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час розгляду заяви позивача на підставі долучених до неї документів у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не було законних підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 вказаного Закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення від 26.09.2024 колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.