Справа № 461/2663/25
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/2663/25 пров. № А/857/16832/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої С.Я.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України,

суддя (судді) в суді першої інстанції Павлюк О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 04 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2025 року Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області звернулось в суд з позовом до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , в якому просило прийняти рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до протоколу про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) 03.04.2025 о 15 год. 20 хв. працівниками Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області виявлено та затримано громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з вказаним протоколом громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав на території України без документів на право проживання в Україні, перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів. У зв?язку з цим, 03.04.2025 прийнято рішення про примусове видворення його з України. Звертає увагу на те, що вказаний іноземець прибув на територію України 17.12.2023 через ПП «Шегині», однак своєчасно не залишив територію України і проживає нелегально без документів на право проживання в Україні, також у відповідача відсутні документи, які дають право на виїзд з України. Вказує, що дії громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП - перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, відповідач перевищив дозволений строк свого перебування на території України - більше 90 днів протягом 180 днів, чим порушив пункт 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Затримано громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перевищив дозволений строк свого перебування на території України більше 90 днів протягом 180 днів, чим порушив п. 2 Порядку продовження строку перебування та проживання або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150. Відповідач ухилився від виїзду з України, не вживав заходів щодо оформлення легального перебування на території України, із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не звертався, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні. Відтак, існує ризик втечі громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 та уникнення ним подальшого примусового видворення за межі території України. Згідно з частиною 4 статті 30 Закону № 3773- VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення, (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. Суд першої інстанції вказав, що процедура ідентифікації особи іноземця - нелегального мігранта здійснюється з метою подальшого видворення за межі території України на підставі документів, які дають право особі перетнути легально кордон України в напрямку виїзду. Організація процедури видворення включає в себе в тому числі ряд заходів з оформлення проїзних документів, пошуку шляхів сполучення з іншими країнами, транспортні витрати тощо. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для затримання громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що не був присутній у засіданні в суді першої інстанції та не був проінформований про наявність цього судового процесу, був позбавлений можливості залучити адвоката, підготувати відзив. Вказує, що ним своєчасно не легалізовано своє перебування в Україні через хворобу, зокрема, у квітні 2024 року йому зробили операцію, після чого тривалий час продовжував лікування. Зауважує, що має протермінований закордонний паспорт серії НОМЕР_1 , який дійсний до 19.11.2024, оригінал якого знаходиться на зберіганні в адміністрації ПТПІ, де він утримується. Вважає, що він належним чином ідентифікований за закордонним паспортом, не має бажання ухилятись від видворення, у нього наявні кошти на виїзд з України.

Представником відповідача Горбонос І.К. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що копія протермінованого паспорта іноземної держави не дає право іноземцю на перетин кордону, тому такий іноземець не є ідентифікований, допоки міграційний орган не отримає діючий проїзний документ з країни громадянської належності іноземця свідоцтво на повернення в країну походження з транзитною візою (копію запиту ГУ ДМС у Львівській області до Посольства Туркменістану в Україні долучено до відзиву на апеляційну скаргу). Просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, позивач в апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 прибув на територію України 17.12.2023 через ПП «Шегині».

Відповідно до протоколу № МЛВ 000101 про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) 03.04.2025 о 15 год. 20 хв. працівниками Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області виявлено та затримано громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з вказаним протоколом громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав на території України без документів на право проживання в Україні, перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів (а.с. 10-11).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ПР МЛВ 002943 від 03.04.2025, 03.04.2025 о 15:37 встановлено проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 203 КУпАП (а.с.12-13).

Постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МЛВ №002933 від 04.04.2025 встановлено проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушено п. 2 Порядку продовження строку перебування та проживання або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 5100,00 грн.

У зв?язку з вищевказаним, 03.04.2025 позивачем прийнято рішення про примусове видворення громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з України (а.с.14-15).

Також 03.04.2025 на підставі положень статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідачем прийнято рішення про поміщення громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення (а.с.16-17).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI).

Згідно із частинами 1, 3, 4 статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 3773-VI встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VI, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений Закону № 3773-VI.

Зокрема, відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого КМУ від 15 лютого 2012 року № 150, а саме пп. 2 п. 2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України 17.12.2023 через ПП «Шегині» з приватною метою та після в`їзду в Україну її територію не покидав, чим порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Як слідує з матеріалів справи, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ПР МЛВ 002943 від 03.04.2025, 03.04.2025 о 15:37 встановлено проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 203 КУпАП (а.с.12-13).

Постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МЛВ №002933 від 04.04.2025 встановлено проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушено п. 2 Порядку продовження строку перебування та проживання або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 5100,00 грн.

Заперечення скаржника в апеляційній скарзі з приводу того, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості покинути територію України у зв`язку хворобою та лікуванням, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі відомості не спростовують та не скасовують встановлені ГУ ДМС у Львівській області порушення законодавства України про правовий статус іноземців.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що маючи проблеми зі здоров`ям, підтверджені відповідними лікарськими документами, відповідач повинен був звернутись до закінчення 90-денного терміну легального перебування за продовження строків перебування згідно п. 4 Порядку продовження строку перебування та проживання або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150 (далі Порядок № 150) за наявності обґрунтованих підстав з метою лікування, проте цього не зробив.

Тому такі обставини не звільняють від обов`язку легалізації іноземця на території України, а також не можуть самі по собі замінювати передбачені законом дії такої особи щодо обов`язку з оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України, вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постановах від 10.10.2019 року справі №2340/2910/18, від 18 березня 2021 року у справі № 522/14416/18.

Положеннями абзацу першого ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення реадмісії за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно із частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.04.2025 позивачем прийнято рішення про примусове видворення громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з України (а.с.14-15).

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно із пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до пунктів 1, 5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством;

затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

З матеріалів справи слідує, що на момент затримання відповідача у зв`язку з порушенням ним законодавства України про правовий статус іноземців, у нього були відсутні дійсні документи, які посвідчують його законне перебування на території України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем під час його затримання подано закордонний паспорт громадянина Республіки Туркменістан серії НОМЕР_1 , дійсний до 19.11.2024 (а.с.56), однак такий на момент затримання відповідача був протермінований.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що протермінований паспорт громадянина іноземної держави для виїзду за кордон не дає право іноземцю на перетин кордону, тому такий іноземець не може вважатись належним чином ідентифікованим.

Процедура ідентифікації особи іноземця-нелегального мігранта здійснюється не заради самої ідентифікації, а з чіткою правовою метою подальшого видворення за межі території України на підставі документів, які дають право особі перетнути легально кордон України в напрямку виїзду. Організація процедури видворення включає в себе в тому числі ряд заходів з оформлення проїзних документів, пошуку шляхів сполучення з іншими країнами, транспортні витрати тощо.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області долучено до матеріалів справи лист № 4601.03-03-5052/46.2-25 від 05.05.2025, адресований Посольству Туркменістану в Україні та Директору Департаменту консульської служби МЗС України, в якому просить сприяння у видачі свідоцтва на повернення, відкритті транзитної візи громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого долучено копію паспорта відповідача.

Доводи скаржника про те, що він не отримував копію позову та не просив розглянути

справу без його участі, не відповідають дійсності, та спростовуються його заявою від 03.04.2025 до Галицького районного суду м. Львова, яка наявна в матеріалах справи, згідно з якою позов ОСОБА_1 визнав та наслідки задоволення позову йому зрозумілі (а.с.21).

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, не має документів, які посвідчують його законне перебування на території України, не вживає будь-яких заходів щодо легалізації перебування в Україні, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для затримання громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 289, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2025 року у справі № 461/2663/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін