Справа № 380/21361/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/21361/24 пров. № А/857/7052/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі №380/21361/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення (головуючий суддя першої інстанції Грень Н.М., місце ухвалення м. Львів, за правилами спрощеного позовного провадження, дата складання повного тексту 13.01.2025),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , в якій позивач просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.12.2020 року № 54 щодо здійснення з 19 лютого 2020 року перерахунку та виплати мені, судді у відставці, ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання згідно із довідкою Львівського Апеляційного суду № 0720/346//2020 від 13.03.2020 р. в розмірі 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та не включення до розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці щомісячної частки допомоги на оздоровлення у розмірі 10 510,00 грн;

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Львівського Апеляційного суду № 0720/346,/2020 від 13.03.2020 р., починаючи з 19.02.2020 року в розмірі 72 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 31 рік, 05 місяців 21 день, виходячи із розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 212 302,00 грн, зарахувавши до нього щомісячну частку допомоги на оздоровлення в розмірі 10 510,00 грн, та з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що стаж роботи судді, який дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 30 років 05 місяців 21 день, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, що підтверджується як розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 22.09.2016 року, виданим Апеляційним судом Львівської області, так й іншими документами. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі №380/6255/20 позов задоволено повністю, визнано протиправною відмову та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі даних довідки Львівського апеляційного суду №07.20/326/2020 від 13.03.2020. Виконуючи вищевказане рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області помилково (неправомірно) перераховано виплачуване позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи із стажу роботи 30 років 05 місяців 21 день, який є значно меншим від його дійсного (фактичного) стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відтак, на сьогодні відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області із порушенням норм як Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, так і Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI та Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-XII, а також, без урахування дійсного стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.12.2020 року № 54 щодо здійснення з 19 лютого 2020 року перерахунку та виплати судді у відставці, ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання згідно із довідкою Львівського Апеляційного суду № 0720/346//2020 від 13.03.2020 р. в розмірі 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та не включення до розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці щомісячної частки допомоги на оздоровлення у розмірі 10 510,00 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Львівського Апеляційного суду № 0720/346,/2020 від 13.03.2020 р., починаючи з 19.02.2020 року в розмірі 72 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 31 рік, 05 місяців 21 день, виходячи із розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 212 302,00 грн, зарахувавши до нього щомісячну частку допомоги на оздоровлення в розмірі 10 510,00 грн, та з урахуванням фактично виплачених сум.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Враховуючи вимоги статті 142 Закону № 1402 до стажу позивача, для визначення відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховано періоди роботи виключно на посаді судді. Оскільки позивач вийшов у відставку 23.09.2016, тобто до 30.09.2016, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402 на позивача не поширюється. Отже, для застосування ч. 4 ст. 142 Закону 1402 з метою перерахунку розміру щомісячного довічного грошового забезпечення суддів, які вийшли у відставку до набрання чинності Законом 1402, тобто до 30.09.2016, відповідною є посада судді, який працює втому самому суді до п.23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402, такий суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону 2453. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області позивач, як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 року №1515-VII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Львівської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Апеляційним судом Львівської області на виконання вказаної постанови видано Наказ від 22.09.2016 року № 45-к «Про звільнення судді ОСОБА_1 ».

Згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 виданим Апеляційним судом Львівської області 22.09.2016, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 22.09.2016 становить 30 років 05 місяців 21 день, з яких:

1) Строкова військова служба - з 05.05.1982 по 27.04.1984, що становить 1 рік 11 місяців 22 дні;

2) студент Львівського ордена Леніна державного університету ім. І. Франка (половину навчання)- з 24.08.1984 по 29.06.1989, що становить 02 роки 05 місяців 00 днів;

3) виконуючий обов`язки судді Радянського районного народного суду м. Львова- з 21.05.1990 по 23.06.1990, що становить 1 місяць 02 дні; з 02.07.1990 по 25.07.1990, що становить 23 дні; з 10.09.1990 по 08.10.1990, що становить 28 днів; з 08.07.1991 по 05.08.1991, що становить 27 днів;

4) перебував на посаді стажист Радянського районного народного суду м. Львова фактично виконував обов`язки старшого консультанта управління юстиції - з 09.10.1990 по 30.06.1991, що становить 08 місяців 21 день;

5) суддя Бориславського міського суду Львівської області- з 04.09.1991 по 04.11.1998, що становить 07 років 02 місяці 00 днів;

6) Апеляційний суд Львівської області суддя з 04.11.1998 по 22.09.2016, що становить 17 років 10 місяців 18 днів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі № 380/6255/20 позов задоволено повністю, визнано протиправною відмову та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі даних довідки Львівського апеляційного суду №07.20/326/2020 від 13.03.2020.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі № 380/6255/20, ГУПФУ у Львівській області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 в розмірі 60 відсотків. При проведенні перерахунку призначеного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем не враховано до стажу судді період проходження служби в армії з 05.05.1982 року по 27.04.1984 року, період половини навчання в університеті з 24.08.1984 року по 29.06.1989 року, виконання обов`язків старшого консультанта управління юстиції з 09.10.1990 по 30.06.1991 року .

Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо неврахування періоди проходження служби в армії з 05.05.1982 року по 27.04.1984 року, період половини навчання в університеті з 24.08.1984 року по 29.06.1989 року, виконання обов`язків старшого консультанта управління юстиції з 09.10.1990 по 30.06.1991 року, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, з метою захисту свого порушеного права на належний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На сьогодні питання обчислення розміру відсоткового значення утримання відносно суддівської винагороди регламентовано нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402).

Згідно статті 142 Закону № 1402 суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону № 1402 передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом №1402 питання обчислення стажу роботи судді було врегульоване Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Абзацом другим частини 4 статті 43 Закону № 2862-ХІІ було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із частиною першою ст. 25 Конституційного Договору від 08.06.1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28.06.1996 року)

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20.03.2008 року), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-XII; втратила чинність 01.01.2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді перевищує показник у 10 років, то положення наведених актів права підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині періоду трудової діяльності, котрий включається до стажу роботи позивача на посаді судді.

Законодавством, яке діяло на момент виходу позивача у відставку було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах в Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, прокурорів й слідчих. Реалізуючи таке право, до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивача було зараховано, у зв`язку з роботою на посаді судді не менше як 10 років, календарний період проходження строкової військової служби та час роботи на посадах слідчого прокуратури, помічника прокурора області, начальника відділу юстиції.

Також, з огляду на додаток 4 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, у примітці якого зазначено те, що розрахунок стажу роботи судді складається на день видання наказу про відрахування судді зі штату суду у зв`язку з виходом у відставку.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періодів його проходження служби в армії з 05.05.1982 року по 27.04.1984 року, період половини навчання в університеті з 24.08.1984 року по 29.06.1989 року, виконання обов`язків старшого консультанта управління юстиції з 09.10.1990 по 30.06.1991 року, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, слід визнати протиправним. Такі дії відповідача мали наслідком неправомірне зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при його перерахунку.

Судом встановлено, що до стажу роботи на посаді судді відповідачем не враховано: - періоди проходження служби в армії з 05.05.1982 року по 27.04.1984 року, період половини навчання в університеті з 24.08.1984 року по 29.06.1989 року, виконання обов`язків старшого консультанта управління юстиції з 09.10.1990 по 30.06.1991 року.

Наявність вказаного стажу підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: розрахунком стажу судді від 22.09.2016 року; копією військового квитка серії НОМЕР_1 , копіє диплому серії НОМЕР_2 . А також чинним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2006, копією трудової книжки серії НОМЕР_3 .

Таким чином, стаж роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає повних 30 років, у зв`язку із чим розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 повинен становити 72% (50% за 20 років + 22% за 11 років) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, щодо позовних вимог, що стосуються зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, суд зазначає, що відповідно до статті 8 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік, який був чинний на момент призначення позивача на посаду судді, «Вимоги, які ставляться до кандидатів у судді і народні засідателі» вимоги, які ставляться до кандидатів у судді і народні засідателі, народним суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен. Суддями вищестоящих судів можуть бути обрані громадяни СРСР, які мають вищу юридичну освіту і стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше п`яти років, у тому числі, як правило, не менше двох років як суддя.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що період його проходження служби в армії з 05.05.1982 року по 27.04.1984 року, період половини навчання в університеті з 24.08.1984 року по 29.06.1989 року, виконання обов`язків старшого консультанта управління юстиції з 09.10.1990 по 30.06.1991 року підлягають зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді судді. Інформація щодо інших періодів роботи за юридичною спеціальністю в матеріалах справи відсутні.

Що стосується позовних вимог у частині зарахування до довічного грошового утримання судді щомісячний розмір допомоги на оздоровлення. Яка виплачувалась з 01.01.2018 та становить 10510грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до довідки Львівського апеляційного суду від 13.03.2020 №07.20/326/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці то вона складається з посадового окладу -126 120,00грн; доплата за вислугу років(60%) 75 672,00 грн; а також щомісячної частки допомоги на оздоровлення -10 510,00 грн.

Судом встановлено, що ГУ ПФУ у Львівській області не взяло до уваги довідку Львівського апеляційного суду від 13.03.2020 30720/326/2020 та прийняло рішення про виплату довічного грошового утримання суддів у відставці без врахування щомісячної частки на оздоровлення 10 510,00 грн., яка є складовою суддівської винагороди для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці. Також суд наголошує, що право на включення такої допомоги на оздоровлення до розміру грошового утримання судді підтверджено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02.03.2018 року, яке набрало законної сили і вже виконувалось відповідачем до здійснення оспорюваного рішення про перерахунок довічного грошового утримання.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 має право на виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди 126 120,00 + 75 672,00+ 10 510,00 = 212 302 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі №380/21361/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін