Справа № 640/28543/21
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні дозволу на імміграцію, оскільки ґрунтується на попередньому рішенні відповідача про заборону в`їзду позивачу на територію України, яке на думку позивача також є протиправним та оскаржене ним в судовому порядку.
На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення", Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, судові справи передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
10.03.2025 дана справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 89, 90).
Представник відповідача - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, 29.04.2025 надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що наявність рішення про заборону в`їзду на територію України є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну іноземці на підставі пункту 5 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію». Крім того зазначив, що на адресу відповідача надійшла відповідь від Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що вжитими перевірочними заходами встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , яка була зазначена в заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну вказаний іноземець фактично не проживає, що в свою чергу свідчить про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей щодо місця свого проживання. Крім того встановлено, що іноземець постійно мешкає за кордоном, а до України прибував на короткий термін часу лише в період укладання шлюбу та подачі документів до ЦМУ ДМС у м. Києва та Київській області. При цьому, ОСОБА_1 на даний час з дружиною фактично не проживає. Враховуючи вищезазначене на підставі пункту 5 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", позивачу відмовлено в наданні дозволу на імміграцію. Вважає оскаржуване рішення правомірним, а в задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с. 97-99).
Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Позивач - громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 20.06.2020 звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області із заявою на отримання дозволу на імміграцію в Україну, яка зареєстрована за №417655000 (а.с. 67,68).
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до частини першої статті 4 Закону №3773-VI іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III (далі - Закон №2491-ІІІ).
У розумінні положень ст. 1 Закону №2491-ІІІ, імміграцією є прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрантом - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Відповідно до ст.4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті. У разі масового прибуття іммігрантів в Україну для державного регулювання процесу імміграції за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Кабінетом Міністрів України встановлюється квота імміграції у визначеному ним порядку.
Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;
В свою чергу, суд звертає увагу, що підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію встановлені статтею 10 цього Закону.
Зокрема відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) дозвіл на імміграцію не надається особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України.
Оцінюючи доводи сторін і надані ними докази щодо наявності чи відсутності підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію", для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, відмова у наданні дозволу на імміграцію позивачу обумовлена п.5 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію", а саме наявність рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Ірану ОСОБА_1 від 12.05.2020 терміном на три роки. (а.с. 13).
Вказана обставина була єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивача в Україну, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.
Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2021 у справі № 640/994/21 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Григорова М.С. №870 від 12.05.2020 про заборону в`їзду в Україну громадянину Ірану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (з урахуванням ухвали суду від 22.11.2021 у справі № 640/994/21 про виправлення описки у рішенні суду).
Рішення суду від 04.11.2021 у справі № 640/994/21 набрало законної сили 07.12.2021.

В силу положень частини першої статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правовим наслідком скасування рішення суб`єкта владних повноважень про заборону в`їзду є втрата ним чинності з моменту прийняття такого рішення (12.05.2020). У такому разі скасоване рішення не може породжувати жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Отже, враховуючи протиправність рішення про заборону в`їзду в України, прийнятого ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області №870 від 12.05.2020 та його скасування у судовому порядку, суд дійшов висновку, що рішення від 02.06.2021 № 8309/128 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо доводів представника відповідача про наявність інформації наданої Головним управлінням Служби безпеки України в м. Києві та Київській області, суд зазначає, що вказані обставини не були підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 02.06.2021 № 8309/128 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну підлягає задоволенню.

При цьому, належним способом відновлення порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 02.06.2020 на отримання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням правових висновків суду по даній справі.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (, вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, 02152) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 02.06.2021 № 8309/128 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву від 02.06.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на отримання дозволу на імміграцію в Україну, яку зареєстровано за №417655000, та прийняти рішення з урахуванням правових висновків суду по даній справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (, вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, 02152) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.