Справа № 420/6625/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6625/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» (вул. Шевченка, 7 А, офіс 44, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21а, м. Одеса, 65078) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000107/2 від 20.02.2025 року.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.02.2025 року підприємством подано до Одеської митниці митну декларацію №25UA85U0 для оформлення вантажу (посуд та прибори столові і кухонні з фарфору).

Однак відповідачем прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000107/2 від 20.02.2025 року, в якому зазначено розбіжності, що викликають у контролюючого органу сумніви в митній вартості товару.

Представник позивача щодо витрат на транспортнування зазначив, що до митного оформлення серед інших документів надавався рахунок на оплату №055642 від 17.02.2025 який містить в собі пункт 1 щодо визначення вартості компенсації перевезення морським транспортом з місця завантаження до Одеси. Є логічним та закономірним, що під час військових дій в Україні, що призвело до обмеження вантажного обороту, може здійснюватися перевантаження контейнерів в процесі доставки при цьому вартість вантаження/перевантаження входить у вартість доставки вантажу та організовується саме лінією доставки. Відповідно додаткове визначення цих робіт, їх вартості, як включених до послуг міжнародного перевезення морським транспортом є не логічним та не можливим як таких, що не можуть виділятись окремо.

До митного оформлення надавалась заявка про надання транспортно- експедиторських послуг №1 від 17.02.2025 однак жодної оцінки цьому документу відповідачем не надано, при цьому відомості викладені в заявці повністю корелюють з усіма іншими наданими документами.

Що стосується плати експедитору за межами Украйни, то мова йде саме за надані послуги які були надані компанією ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» яка є резидентом України та зобов`язана сплачувати/обчислювати/ адмініструвати ПДВ як платник податку на загальних підставах. Відповідно до наведеної нібито «розбіжності» отримувач послуги будучі резидентом повинен обкладати ці послуги ПДВ, що і було зроблено.

При перелічені начебто розбіжностей інспектор митниці жодним чином не зазначив як ці нібито «розбіжності» впливають на митну вартість товарів, або унеможливлюють її визначення як таку.

В оскаржуваному рішенні міститься посилання на МД від 04.12.2024 №24UA59U7, за якою здійснено коригування митної вартості задекларованого підприємством товару. Однак відповідачем не наведено жодного пояснення стосовно обрання вказаної декларації.

Представник позивача не згодний з оскаржуваним рішенням, вважає його протиправним, оскільки відповідачу надані всі документи, які підтверджували митну вартість товару за ціною договору.

Ухвалою суду від 07.03.2025 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі.

Ухвалою суду від 04.06.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого зазначив, що МК України не допускається ігнорування та не виконання форм контролю встановлених СУР.

На виконання вимог статті 54 МКУ під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, наявні ознаки підробки та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: 1) у долученому коносаменті до митної декларації від 22.11.2024 No ZM24120641 зазначено судно «EVER GLORY», але в поданій до митного оформлення митній декларацій в графі 21 «транспортний засіб на кордоні» вказано судно «LILA CANADA»; 2) в рахунках на оплату транспортно-експедиційних послуг від 17.02.2025 №055642 не вказано вантажно-розвантажувальні роботи в процесі перевантаження на судно, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення складової митної вартості товару; 3) відсутня заявка на надання експедиторських послуг, що не дає можливості перевірити повноту наданих послуг, пов`язаних з перевезенням товарів або що є умовою їх перевезення, та включення при цьому таких витрат до заявленої митної вартості, які відповідно до ч.10 ст.58 Кодексу повинні включатись до ціни, що фактично сплачена; 4) у довідці про транспортні витрати від 17.02.2025 №8175 плата експедитору за межами України розрахована зі ставкою ПДВ, хоча послуги за межами України не повинні обкладатись ПДВ (20%).

Представник відповідача вважає, що оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, вказане виключало можливість перевірки митним ч.1 ст.54 МК України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу, що встановлюється у постановах ВС України від 28.07.2021 справа №808/3022/17, від 26.07.2021 справа №813/8725/14, від 16.07.2021 справа №804/3702/16, від 16.07.2021 справа №804/769/16.

Вказані вище розбіжності усунені не були. Декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ. Зазначені обставини у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 МК України були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митниці у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

При цьому митницею було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим та становить 3,15 дол. США/кг нетто (МД від 04.12.2024 №24UA59U7), ніж заявлено декларантом 1,26 дол. США/кг нетто.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позов, зазначивши, що відомості щодо імпортованого товару були надані в повному обсязі та були підтвердженні документально, всі документи кореспондують між собою, не містять в собі розбіжностей які могли би впливати на визначення митної вартості та при оцінці документів у сукупності свідчать про їх достовірність та повноту.

При цьому, встановлення форми контролю не передбачає автоматичного складання рішення про коригування митної вартості. Зазначив, що не заперечує та не спростовує права митниці на контроль, позивач вказує та доводить, що у відповідача не було підстав для прийняття оскаржуваного рішення оскільки митниці було надано вичерпний перелік належних документів які надали вичерпну інформацію стосовно митної вартості товарів. Законом не передбачено написання посадової особою будь яких зауважень до документів та автоматичного прийняття рішення, законом визначено, що у митниці повинні бути належні підстави для прийняття оскаржуваних рішень, однієї лише підстави у вигляді наявності у митниці інформації про більшу вартість товарів не достатньо для прийняття рішення про коригування.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якій просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності 10.09.2024 року між позивачем ПП «ГЕЛІОС-ВАН» (покупець) та GUANGXI BEILIU XIONGCHENG CERAMIC CO., LTD (Гуансі, Китай) (продавець) укладений контракт на поставку товару №GBX09202024 відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити, a покупець зобов`язується прийняти та оплатити товари (столовий посуд і кухонне приладдя), асортимент, номенклатуру, кількість, ціну та умови оплати яких обумовлюються в інвойсах (рахунках продавця) до цього контракту.

Відповідно до п.2.1 контракту уіни за цим контрактом встановлюються в доларах США та вказуються у інвойсі на відповідну поставку.

Ціна на Товар включає вартість самого товару, вартість експортного пакування та маркування, транспортування до порту відправлення, зантажних робіт, витрат на оплату митного оформлення та інші витрати в країні вивезення (п.2.2 контракту).

28.10.2024 року продавцем складено інвойс №ХС241028 на поставку товару (посуд та прибори) вартістю 23251,60 дол. США.

12.02.2025 року позивачем сплачено на користь контрагента 23251,60 дол. США за поставку товару відповідно до контракту №GBX09202024 від 10.09.2024 року та інвойсу №ХС241028 від 28.10.2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №11 від 12.02.2025 року.

У зв`язку з виконанням умов договору, 19.02.2025 року ПП «ГЕЛІОС-ВАН» здійснив декларування поставленого в Україну товару (посуд столовий скляний: тарілки, салатники, блюда, сервізи, стакани, келихи, графіни) за митною декларацією МД №25UA85U0, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МКУ (контракт на поставку товару, інвойс, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги та інші).

Проте відповідачем прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000107/2 від 20.02.2025 року, в якому зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме:

1) у долученому коносаменті до митної декларації від 22.11.2024 №ZM24120641 зазначено судно «EVER GLORY», але в поданій до митного оформлення митній декларацій в графі 21 «транспортний засіб на кордоні» вказано судно «LILA CANADA»;

2) в рахунках на оплату транспортно-експедиційних послуг від 17.02.2025 №055642 не вказано вантажно-розвантажувальні роботи в процесі перевантаження на судно, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення складової митної вартості товару;

3) відповідно до п 2.1 договору перевезення №0905-Т/20 від 11.12.2020 зазначено, що організація виконання Експедитором визначених Договором послуг здійснюється на підставі Заявки, яка оформлюється та узгоджується Сторонами. Заявка є додатком та невід`ємною частиною договору та п.4.1. ціна послуг(ставка) погоджується Сторонами в Заявці, проте до митного оформлення вищезазначені документи не надані. Таким чином, відсутність заявки не дає можливості перевірити повноту наданих послуг, пов`язаних з перевезенням товарів або що є умовою їх перевезення, та включення при цьому таких витрат до заявленої митної вартості, які відповідно до ч.10 ст.58 Кодексу повинні включатись до ціни, що фактично сплачена;

4) Відповідно статей 185, 186 Податкового Кодексу України, якщо місцем постачання є митна територія України, то операція з постачання таких послуг обкладається ПДВ. Місцем постачання транспортно-експедиторських послуг є місце реєстрації їх отримувача як суб`єкта господарювання, тобто, якщо замовник за договором резидент, то місцем постачання транспортно-експедиторських послуг є Україна, відповідно ці послуги обкладаються ПДВ за ставкою 20%. Проте у довідці про транспортні витрати від 17.02.2025 №8175 плата експедитору за межами України розрахована зі ставкою ПДВ, хоча відповідно вищезазначеного нормативного документа ПДВ (20%) послуги за межами України не повинні обкладатись.

В рішенні запропоновано декларанту протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) копію митної декларації країни відправлення ( з перекладом на українську мову згідно ст.254 МКУ).

У рішенні вказано, що 20.02.2025 декларантом надіслано прейскурант, виписку по рахунку, оборотно-сальдову відомість, розрахунок ціни виробника товару, а також лист №43, згідно якого жодних інших документів надаватись не буде.

Одеська митниця приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів визначила їх митну вартість методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або суду, а також права викладені у ч.3 ст.52 цього МКУ.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23,24 ст.4 МК України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000107/2 від 20.02.2025 року зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, що зазначені в оскаржуваному рішенні підстави для його прийняття є неспроможними, з огляду на наступне.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту. В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Водночас приписи МКУ зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

В оскаржуваному рішенні №UA500500/2025/000107/2 від 20.02.2025 року недоліком, який на думку митного орану свідчить про розбіжність у вартості товару та не дає йому упевненості у правильності визначення митної вартості товару зазначено наступне: у долученому коносаменті до митної декларації від 22.11.2024 №ZM24120641 зазначено судно «EVER GLORY», але в поданій до митного оформлення митній декларацій в графі 21 «транспортний засіб на кордоні» вказано судно «LILA CANADA»; в рахунках на оплату транспортно-експедиційних послуг від 17.02.2025 №055642 не вказано вантажно-розвантажувальні роботи в процесі перевантаження на судно, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення складової митної вартості товару.

Позивач заявив, що зазначення у коносаменті судна «EVER GLORY» та у графі 21 митної декларації судна «LILA CANADA» зумовлене особливостями здійснення морських перевезень, які в умовах воєнного стану в Україні включають перевантаження контейнерів у проміжних портах.

11.12.2020 року між ТОВ «Глобал Оушен Лінк» (експедитор) та ПП «ГЕЛОС-ВАН» (клієнт) укладено договір №0905-Т/20 щодо надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення в контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів, згідно з умовами якого, експедитор зобов`язується надати елієнту послуги відповідно до заявки, яка є невід`ємною частиною договору, зокрема й щодо організації перевезення вантажу морським транспортом, а також забезпечення необхідних вантажно-розвантажувальних робіт.

17.02.2025 року сторонами складено заявку про надання транспортно-експедиторських послуг №1 від 17.02.2025, згідно якої погоджено надання комплексу транспортно-експедиторських послуг за змішаним маршрутом доставки вантажу (Янтіан Одеса) із використанням морського транспорту та подальшим автомобільним перевезенням в межах України.

Згідно з п.1 рахунку на оплату №055642 від 17.02.2025, виданим ТОВ «Глобал Оушен Лінк» визначена компенсація перевезення морським транспортом YantianOdessa, тобто маршрут передбачає саме повний ланцюг доставки - від початкового порту відправлення (Yantian, Китай) до Одеси, Україна. Рахунок відображає загальну вартість міжнародного морського перевезення, що включає всі логістичні операції.

Таким чином, наявність у коносаменті судна «EVER GLORY» як першого перевізника і в декларації судна «LILA CANADA» як того, що доставив вантаж до України не створює жодних сумнівів щодо достовірності заявленої митної вартості.

Також суд вважає, що виокремлення в рахунку на оплату №055642 від 17.02.2025 окремого рядка з вартістю вантажно-розвантажувальних робіт у межах перезавантаження вантажу не є недоліком чи підставою для сумнівів у достовірності визначеної митної вартості, оскільки такі роботи є невід`ємною частиною перевезення товару, загальна вартість якого визначена рахунком на оплату №055642 від 17.02.2025.

При цьому, митному органу надавалась заявка про надання транспортно-експедиторських послуг №1 від 17.02.2025, проте відповідач не дослідив вказаний документ, що свідчить про необґрунтованість заперечень контролюючого органу щодо відсутності такої заявки.

Щодо нарахування експедитором позивачу ПДВ за надані експедиторські послуги, в тому числі за межами України, суд вважає, що таке нарахування відповідає вимогам чинного податкового законодавства України, оскільки ТОВ «Глобал Оушен Лінк» є резидентом України і як платник податків зобов`язане їх нараховувати за надані послуги.

Суд вважає, що усі складові витрати на транспортування, які поніс позивач, документально підтверджені та були подані до митного оформлення, а документи, що підтверджують такі витрати, не мають жодних розбіжностей і відповідні витрати були включені у заявлену ним митну вартість оцінюваного товару. Позивач усі складові митної вартості, які пов`язані із транспортуванням, включені та документально підтвердив.

Між тим, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відповідачем не вказано будь-якого іншого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15).

МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МКУ.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем здійснено коригування митної вартості товару на підставі відомостей бази даних, оскільки за попередньою МД від 04.12.2024 №24UA59U7 вартість товару є більшою, ніж заявлено декларантом.

Суд вважає, що митна декларація від 04.12.2024 №24UA59U7 не може бути врахована для коригування митної вартості товару за МД позивача, оскільки митна вартість товарів, митне оформлення яких вже здійснено за МД із АСМО «Інспектор» сформована за невідображених умов поставки, із закриттям повного найменування товару. Тобто неможливо встановити тотожність товару та умов поставки за МД, що може впливати на різницю між митною вартістю товарів.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав відзив на позов. Суд в силу приписів ч.4 ст.159 КАС України неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин кваліфікує як визнання позову.

Відповідно до ст.72,73,75,76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивачем у змісті позову зазначений орієнтовний розрахунок судових витрат на час подання позову складає сплачений судовий збір 7231,67 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 20800 грн та витрати на переклад документів в розмірі 1150 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 7231,67 грн.

Суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7231,67 грн.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних з отриманням перекладу іншомовних доказів, долучених до позовної заяви представник відповідача у відзиві на позов просить відмови у компенсації витрат на переклад документів, оскільки сума витрат позивача із залученням перекладача, пов`язана із приведенням позовної заяви та доданих до неї письмових доказів у відповідність до вимог КАС України, тобто переклад документів замовлений позивачем до відкриття провадження у справі, тому понесені позивачем витрати безпосередньо не були пов`язані з розглядом цієї справи. Під час судового розгляду даної справи рішення про залучення до участі у справі перекладача не приймалося, ухвалою суду перекладач до справи допущений не був. Оскільки, документи щодо яких здійснено переклад не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, Одеська митниця вважає вимогу про компенсацію витрат понесених на переклад документів необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.3,5 ст. 137 КАС України спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 року по справі №160/7049/19 зазначив, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, отже понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних із залученням перекладача, а саме - за надану позивачу послугу перекладача з перекладу товаросупровідних та/чи інших документів.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує правові висновки Верховного Суду та з цих підстав не приймає доводи представника Одеської митниці, що заявлені позивачем витрати з перекладу документів (доказів по справі) не пов`язані з розглядом даної справи.

Проте оскільки станом на час прийняття рішення по справі позивачем не надано договори, рахунки та інші докази за послуги перекладача з перекладу товаросупровідних документів, суд під час прийняття рішення не вирішує питання про стягнення аких витрат.

Також частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки станом на час прийняття рішення по справі позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що на час розгляду справи у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат у частині наданої правничої допомоги.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» (вул. Шевченка, 7А, офіс 44, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001, ) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21а, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000107/2 від 20.02.2025 року.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» судовий збір у розмірі 7231,67 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва