Справа № 753/24660/24
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Сидоренка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 733 від 06.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ч. 3 статті 210-1 КУпАП, і закрити провадження по справі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 06 грудня 2024 року - залишено без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень - без змін.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , за допомогою єдиного Національного оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта», цінним листом з описом вкладенням направлено повістку № 421836 про виклик на 17.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянина ОСОБА_1 .

Зазначене поштове відправлення повернулось відправнику згідно з трекінгом з сайту «Укрпошта», у зв`язку з «відсутність адресата за вказаною адресою» (а.с.30).

Враховуючи п.41 Кабінету Міністрів України № 560 від 18.05.2024 року, вказана причина повернення є належним підтвердженням військовозобов`язаного, у зв`язку із цим ОСОБА_1 не дотримався вимог абз. 2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.3 додатку 2 «Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних» до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, в частині неявки за викликом на 17.10.2024 року, згідно повістки № 421836 до ІНФОРМАЦІЯ_4 без поважних причин, тим самим не виконав свій військовий обов`язок, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КпАП України.

За наслідками неявки ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 17.10.2024 року, головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 03.12.2024 року складено протокол № 733 про адміністративне правопорушення (а.с.27-28).

Постановою № 733 від 06.12.2024 року, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , за наслідком розглянутої справи про адміністративне правопорушення, притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КпАП України, у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення позовної заяви, а рішення суб`єкта владних повноважень без змін, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які спростовують факт порушення позивачем абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.3 Додатку 2 «Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних» до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, в частині неявки позивача за викликом на 17.10.2024 року, згідно повістки № 421836, до ІНФОРМАЦІЯ_4 без поважних причин, а тому оскаржувана постанова відповідача є правомірною, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в діях позивача порушення вказаних норм та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 3 статті 210-1 КпАП України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 3 наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною 1 цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543, зі змінами та доповненнями, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року).

За визначенням абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Правовими положеннями ч. 5 статті 22 Закону № 3543-XII регламентовано, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до ч.9 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Частина 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, яка наявна в матеріалах справи (а.с.61-71), у вказаній справі містять відомості про вжиті відповідачем належні заходи про виклик ОСОБА_1 на 11.00 год. 17.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: повістка за № 421836 з бланком розписки, роз`ясненням прав та виконання обов`язків, описом вкладень до рекомендованого листа № 442, найменування: повістка, дата документу 07.10.2024 року, номер документу 421836, та як вбачається, із перевірки відстеження відправлення та вручення повістки, рекомендованого листа, такий лист повернутий відправнику, причина відсутність адресата за адресою (а.с.64).

Зазначене вказує про належне повідомлення відповідачем позивача, як особи щодо якої здійснювався виклик до відповідача, а тому доводи позивача про порушення відповідачем порядку повідомлення останнього про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 є безпідставними та не заслуговують на увагу суду, з огляду на наявність належних доказів в матеріалах справи, які спростовують твердження позивача.

Отже, у зв`язку з неявкою позивача, без поважних причин, за викликом на 17.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідачем було правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідно до частини 3 статті 210-1 КпАП України, а тому оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

Щодо доводів скаржника про відсутність повноважень у посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , якими винесено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувану постанову, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вони спростовуються належними в матеріалах справи доказами, а саме: витягом із списку посадових осіб, яким надається право складати протоколи про адміністративне правопорушення та довідка ІНФОРМАЦІЯ_4 №10 від 10.01.2025 року, яка підписана начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_4 , містить мокру печатку та підтверджує, що ОСОБА_2 дійсно працює ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаді головного спеціаліста командування, поинаючи з 11.06.2024 року, станом на момент подання довідки (10.01.2025)(а.с.71).

Щодо доводів скаржника зазначених в апеляційній скарзі про те, що відповідачем не вчинено усіх необхідних процедурних дій для повідомлення позивача з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 , колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, наступне.

Так, п. 41 Кабінету Міністрів України № 560 від 18.05.2024 року (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто 04.10.2024) визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

З огляду на вищевказані правові положення, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що доводи апелянта не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки п.41 Кабінету Міністрів України № 560 від 18.05.2024 року, вказана причина повернення є належним підтвердженням повідомлення військовозобов`язаного про необхідність з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Щодо доводів скаржника зазначених в апеляційній скарзі про те, що працівником поштового зв`язку не було вчинено дії щодо інформування позивача про надісланий відповідачем лист, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані обставини не є предметом спору, а тому не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищезазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про законність оскаржуваної постанови та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 272 КАС України регламентовано, що судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 03.06.2025 року