Справа № 240/15757/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15757/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приходько О.Г.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

04 червня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості,,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Житомирській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості в сумі 728 216,15 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права України, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, в обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскільки податковий борг виник 06.05.2016 року, податкові повідомлення-рішення було винесено 08.11.2018 року, строк стягнення податкового боргу становить 1095 днів, а позов подано 21.08.2024 року із закінченням строку на вжиття заходів до стягнення податкової заборгованості.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Житомирській області.

Зі змісту зведеного розрахунку сум податкового боргу, які не були задоволені боржником протягом встановленого строку для їх погашення, за відповідачем обліковується податкова заборгованість у розмірі 728 216,15 грн (441 159,98 грн - основний платіж, 110 290,00 грн - штрафна санкція, 176 766,17 грн пеня).

Відповідно до детального зведеного розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги за відповідачем рахується податковий борг за платежами:

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 672 199,52 грн, з яких: 407 224,60 грн основного платежу; 101 806,15 грн штрафної санкції; 163 168,77 грн пені;

- з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 56 016,63 грн, з яких: 33 935,38 грн основного платежу; 8 483,85 грн штрафної санкції; 13 597,40 грн пені.

Як встановлено судом та сторонами не заперечується, сума податкового боргу відповідача за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування" виникла на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 08 листопада 2018 року № 5 на суму 509 030,75 грн, з яких: за основним платежем 407 224,60 грн; 101 806,15 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Податковий борг за платежем "Військовий збір" на суму 42 419,23 грн, з яких: 33 935,38 грн за основним платежем та 8 483,85 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, виник на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 08 листопада 2018 року № 5.

Податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 08 листопада 2018 року № 5 та № 5 оскаржено відповідачем у судовому порядку й рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі №240/348/19, яке набрало законної сили 31 січня 2022 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 листопада 2018 року № , № відмовлено.

03 квітня 2023 року податковим органом сформовано податкову вимогу № 0-0630 про те, що станом на 02 квітня 2023 року податковий борг платника становить 742 989,25 грн. Цю вимогу надіслано 03 квітня 2023 року на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак поштове відправлення повернулось з відміткою установи поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання". Відомостей про оскарження податкової вимоги судом не встановлено.

Несплата відповідачем вказаної суми податкового боргу зумовила звернення позивача з даним позовом до суду про його стягнення у примусовому порядку.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Як визначено у підпункті 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз.

Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання, чи набула сума податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом, статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене, чи є правові підстави для її стягнення.

Як було з`ясовано судом першої інстанції, 24 січня 2019 року відповідач оскаржив у судовому порядку податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 08 листопада 2018 року № 5 та № 5, й рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 240/348/19, яке набрало законної сили 31 січня 2022 року, у позові відмовлено.

Відтак, з 31 січня 2022 року грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 509 030,75 грн та з військового збору на суму 42 419,23 грн набули статусу узгодженого грошового зобов`язання.

Отже, відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України та враховуючи норму пункту 56.18 статті 56 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) відповідачу належало сплатити узгоджену суму грошових зобов`язань до 10 лютого 2022 року включно.

Тож заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідає визначенню податкового боргу, наведеному у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а саме: "податковий борг" - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Як передбачено у пункті 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків-фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків-фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Системний аналіз зазначених положень ПК України свідчить про те, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. При цьому законодавчі приписи щодо формування та направлення вимоги про стягнення податкового боргу вважаються виконаними у разі її надіслання рекомендованим листом з повідомленням за місцем проживання фізичної особи/податковою адресою платника податків.

Суд встановив, що податкову вимогу від 03 квітня 2023 року № 0-0630 було направлено контролюючим органом на адресу відповідача: АДРЕСА_1 , яка повернулась з відміткою установи поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

В матеріалах справи міститься клопотання позивача, у якому останній повідомив про те, що згідно з даними автоматизованих інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС, ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у позивача за основним місцем обліку за податковою адресою: АДРЕСА_2 , яка відповідає відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зареєстрованого місця проживання, за якими відповідно до положень пункту 6.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказ Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року №462), контролюючий орган бере на облік платника фізичну особу-підприємця.

Отже, слід дійти висновку, що податкову вимогу було у встановленому порядку належним чином направлено на адресу відповідача, яка відповідає податковій адресі відповідача, за якою узято платника на облік у податковому органі. А відтак податкова вимога від 03 квітня 2023 року №0-0630 вважається врученою платнику податків належним чином.

Докази погашення податкової заборгованості в сумі 728 216,15 грн в матеріалах справи відсутні.

При цьому суд враховує, що стягненню у судовому порядку позивачем заявлено як визначену за податковими повідомленнями-рішеннями від 08 листопада 2018 року № 5 та №5 суму узгодженого грошового зобов`язання, так і пені, нарахованої на ці суми, що підтверджується розрахунками в матеріалах справи та даними ІКП.

Як визначено у пункті 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 87.1 статті 87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Таким чином, враховуючи те, що за відповідачем обліковується податковий борг (як за основними платежами, так і за штрафними санкціями та пені), доказів сплати якого суду не надано, при цьому контролюючим органом дотримано порядок стягнення такого боргу, зокрема було направлено податкову вимогу, яка не вручена платнику з незалежних від контролюючого органу підстав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача податкового боргу.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Обґрунтованість нарахування заявлених у цій справі до стягнення грошових зобов`язань було предметом судового контролю та перевірки у справі № 240/348/19, судовим рішенням у якій відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заявлених вимог. Як вже зазначалось судом, з набранням законної сили судовим рішення у справі № 240/348/19 з 31 січня 2022 року грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 509 030,75 грн та з військового збору на суму 42 419,23 грн набули статусу узгодженого грошового зобов`язання, а внаслідок несплати у встановлений у пункті 57.3 статті 57 ПК України строк статусу податкового боргу.

Суд зауважує, що виникнення податкового боргу норми ПК України пов`язують саме з несплатою узгоджених грошових зобов`язань по закінчення встановленого строку сплати, відтак доводи відповідача щодо виникнення податкового боргу, визначеного контролюючим органом до стягнення у межах цієї справи, у 2016 році є безпідставними. При цьому обґрунтованість та підставність нарахування грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 08 листопада 2018 року № 5 та № 5 не є предметом судової перевірки у межах цієї справи.

Тому безпідставним є покликання представника відповідача на висновки Касаційного господарського суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 910/8428/18, які представником наводилися в аспекті пропуску податковим органом 1095-денного строку, встановленого у пункті 102.4 статті 102 ПК України.

Так, у справі № 910/8428/18 предметом судового розгляду була заява ГУ ДПС у Київській області про визнання його кредитором з грошовими вимогами до боржника у межах провадження у справі про визнання його банкрутом. Предмет оцінки касаційного господарського суду у тій справі склали доводи скаржника щодо відсутності підстав для задоволення кредиторських вимог у зв`язку зі спливом визначеного статтею 102 ПК України 1095-денного строку. За змістом встановлених обставин у вказаній справі заявлені ГУ ДПС у Київській області вимоги виникли у зв`язку з самостійно задекларованими зобов`язаннями шляхом подачі до контролюючого органу декларації з плати на землю від 20 лютого 2015 року № на суму 15 422,33 грн (термін сплати 30 січня 2016 року), натомість з відповідною заявою до суду в межах справи про банкрутство податковий орган звернувся лише 19 березня 2019 року, що зумовило висновок Касаційного господарського суду щодо відповідного звернення податкового органу після спливу визначеного статтею 102 ПК України 1095-денного строку.

Суд наголошує, що застосування висновків Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України передбачає, насамперед, подібність обставин справ та предмету правового регулювання, а тому викладені стороною відповідача висновки є нерелевантними.

Оскільки сума податкових зобов`язань відповідача з 11 лютого 2022 року (31 січня 2022 року дата узгодження) набула статусу податкового боргу, а позивач звернувся з позовом у цій справі 21 серпня 2024 року, відсутні підстави вважати пропущеним визначений у пункті 102.4 статті 102 ПК України 1095-денний строк щодо стягнення податкового боргу, непогашеного платником у добровільному порядку.

Ввідповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Водночас, згідно з підпунктом 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України під терміном "безнадійний" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.

Враховуючи висновки суду у цій справі немає підстав вважати пропущеним визначений пунктом 102.4 статті 102 ПК України строк, а відтак стверджувати про безнадійність у розумінні статті 101 ПК України спірного боргу відповідача.

Крім того, колегія суддів враховує, що Законом України від 17 березня 2020 року № 533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (набрав чинності 18 березня 2020 року) підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено, зокрема, пунктом 52-2, яким, серед іншого, встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

В подальшому процитована норма пункту 52-2 Підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України змінена Законом України від 13 травня 2020 року № 591-IX, а саме слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

03 березня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України № 2118-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану", який набрав чинності 07 березня 2022 року (надалі - Закон № 2118-IX), за яким підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 69, зокрема підпунктом 69.9, яким установлено, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

12 травня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2260-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" (надалі - Закон № 2260-IX, набрав чинності 27 травня 2022 року), який зупинив дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану, а також доповнив статтю 102 пунктом 102.9 такого змісту: "102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".

Законом України від 03 листопада 2022 року № 2719-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу" (набрав чинності 25 листопада 2022 року) пункт 69.9 доповнено абзацом п`ятим, за змістом якого для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім, зокрема, строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу.

В подальшому Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" (набрав чинності 01 серпня 2023 року) пункт 102.9 статті 102 виключено, а пункт 69 підрозділу 10 доповнено підпунктом 69.40. такого змісту:

"Тимчасово з 1 серпня 2023 року контролюючі органи не здійснюють передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року:

1) щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку тимчасової окупації є тимчасово окуповані Російською Федерацією території України, - до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація, а у випадку зміни платником податків місцезнаходження на іншу територію України - до дати проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження;

2) щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку бойових дій є території, на яких ведуться активні бойові дії, - до останнього числа місяця, в якому було завершено бойові дії на відповідних територіях, а у випадку зміни платником податків місцезнаходження на іншу територію України - до дати проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження;

3) щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку можливих бойових дій є території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була припинена можливість бойових дій на відповідних територіях, а у випадку зміни платником податків місцезнаходження на іншу територію України - до дати проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження;

4) щодо платників податків - фізичних осіб (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані Російською Федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або завершені бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Дати завершення тимчасової окупації, завершення бойових дій та дати припинення можливості бойових дій визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Установити, що для платників податків, стосовно яких контролюючим органом не застосовуються заходи стягнення згідно з цим підпунктом, зупиняється перебіг строків давності, визначених пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу".

У постанові від 26 вересня 2024 року у справі № 160/1315/24 Верховний Суд, аналізуючи наведене правове регулювання зробив висновок про те, що перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (в тому числі й щодо строків здійснення заходів з погашення податкового боргу) зупинявся:

- з 18 березня 2020 року по 17 березня 2022 року - відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України для всіх платників податків;

- з 07 березня 2022 року по 24 листопада 2022 року - відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України для всіх платників податків;

- з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - відповідно до пункту 102.9 статті 102 Кодексу, при цьому в період з 17 березня 2022 року по 27 травня 2022 року норма діяла без виключень, а з 27 травня 2022 року по 01 серпня 2023 року - з виключеннями щодо випадків, передбачених ПК України.

У період з 24 листопада 2022 року по 01 серпня 2023 року з огляду на положення підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України перебіг строку здійснення заходів з погашення податкового боргу зупинявся для платників податків, які не мають можливості своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59 - 60, 87 - 101 Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 Кодексу.

А починаючи з 01 серпня 2023 року зупинено перебіг строків давності, визначених пунктом 102.4 статті 102 ПК України для груп платників з податковим боргом, який виник до 24 лютого 2022 року, зокрема щодо платників податків - фізичних осіб (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані російською федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або завершені бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях.

Отже доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів вважає безпідставними.

З огляду вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.