Справа № 160/29565/24
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов?язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , виключивши суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування у розмірі 58 5241,39 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка, проведена відповідачем у серпні 2024 року, здійснена з порушенням норм Податкового кодексу України, зокрема щодо повідомлення про перевірку та витребування документів. Позивач стверджує, що не отримував копію наказу про перевірку та письмове повідомлення, а також запит на надання первинних документів, що позбавило його можливості надати документи для перевірки. Акт перевірки, на думку позивача, не відповідає вимогам Порядку №727, затвердженого Наказом Мінфіну від 20.08.2015, а висновки відповідача про заниження податків і зборів є безпідставними через недослідження первинних документів. Позивач вважає, що допущені відповідачем процедурні порушення при призначенні та проведенні перевірки безпосередньо вплинули на об`єктивність та правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, які в повній мірі базувались виключно на ненаданні позивачем документів до перевірки, та, відповідно, на обґрунтованість та законність прийнятих за результатами перевірки рішень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.11.2024.
27.11.2024 підготовче засідання відкладено на 11.12.2024.
Від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. У відзиві послається на правомірність перевірки та виданих ППР, вимог про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій, посилаючись на припинення господарської діяльності позивача, як підставу для перевірки (п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПКУ). Відповідач стверджує, що позивач не надав первинні документи, що призвело до неврахування витрат, заниження податків і зборів, а також порушення у сфері ПДВ, РРО та торгівлі підакцизними товарами. Відповідач вважає, що повідомлення про перевірку було надіслано належним чином рекомендованим листом, а позивач умисно ухилявся від виконання податкових обов`язків.
11.12.2024 підготовче судове засідання відкладено на 30.12.2024.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Такі дії контролюючого органу, на думку позивача, не узгоджуються з вимогами наведених вище норм податкового законодавства, оскільки за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими платник має бути обізнаним, а й отримання ним зазначених відомостей. Також зазначено, що якщо запит про надання інформації оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, то платник податку звільняється від обов`язку надання відповіді на такий запит. Окремо зауважено, що висновки ГУ ДПС у Дніпропетровській області ґрунтуються лише на даних звітності платника податків, без дослідження первинних документів обліку, на підставі яких така звітність формується.
30.12.2024 підготовче засідання відкладено на 22.01.2025.
22.01.2025 підготовче засідання відкладено на 05.02.2025.
05.02.2025 підготовче засідання відкладено на 26.02.2025.
26.02.2025 підготовче засідання відкладено на 26.03.2025.
26.03.2025 підготовче засідання відкладено на 10.04.2025.
10.04.2025 підготовче засідання відкладено на 30.04.2025.
30.04.2025 підготовче засідання відкладено на 14.05.2025.
14.05.2025 підготовче засідання закрито, суд ухвалив продовжити подальший розгляд справи в письмовому провадженні.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмові докази та пояснення викладені у заявах по суті справи, судом встановлено наступне.
На підставі ст. 19.1.1 п.19.1 ст.19, пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пт. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, ст.79, пт. 69.35 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України (далі - далі ПКУ), ст. 13, ст.25, п.92 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування", відповідно до вимог Законів України від 17.03.2020 №533-IX, від 13.05.2020 №591-IX та від 14.07.2020 №786-IX, з урахуванням змін до п.52 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень», наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.07.2024 №2705-п та у зв?язку з отриманням відомостей державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення щодо припинення господарської діяльності платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 , відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 , з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 03.02.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 по 03.02.2021.
Результати перевірки оформлені актом від 16.08.2024 №2305/04-36-24-09/ НОМЕР_1 , в якому зазначено, що копія наказу ГУ ДПС №2705-п від 02.07.2024 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 » та письмове повідомлення №393/04-36-24-09 від 02.07.2024 надіслані на податкову адресу ППФО ОСОБА_1 .
Перевірка проводилась з 05.08.2024 по 09.08.2024. Термін перевірки не продовжувався.
Відповідно до висновків акта перевірки, перевіркою встановлено порушення, а саме:
- п. 177.2, ст. 177, пл. 177.4.1, 177.4.3, пп. 177.4.4 п.174.4 ст.177 ПК України, встановлено заниження суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період 2017-2021 роки в загальній сумі 586 744,22 грн.;
- пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст.49, п. 203.1. ст.203 ПКУ, а саме встановлено неподання декларацій з податку на додану вартість за лютий 2021 року, з граничним терміном подання 20.03.2021 р.;
- абз. «б »п. 176.2 ст. 176, п. 51.1 ст. 51, п.49.18 ст.49 ПКУ в частині неподання Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого)на користь фізичних осіб, і суму утриманого з них податку (форма 1 ДФ) за 4 квартал 2020 року;
- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині несвоєчасного подання звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за грудень 2019 року;
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято наступні рішення:
Вказані рішення ґрунтуються на висновках відповідача про відсутність будь-яких документів (договорів, накладних, актів приймання виконаних робіт, послуг, платіжних документів про оплату за товар, інформацію про рух коштів в розрізі контрагентів/постачальників, тощо) щодо придбання ТМЦ фізичною особою платником податків ОСОБА_1 , а тому спірними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску нараховані податкові зобов`язання.
Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка, встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
Підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статі 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
З урахуванням наведеного, податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Конституції України, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак зобов`язаний був вчинити дії аби завчасно (в розумні строки) проінформувати платника податків про початок проведення перевірки щодо нього.
Поряд з цим, суд також зазначає, що головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
З урахуванням наведеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягає першочерговому дослідженню.
Статтею 79 ПК України визначені особливості проведення документальної невиїзної перевірки, пунктом 79.1 якої визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Пунктом 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (пункт 79.3 статті 79 ПК України).
Незважаючи на необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній все ж має право бути присутнім.
Зазначене узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК України).
Таким чином, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).
При цьому, абзац 2 пункту 79.2 статті 79 ПК України визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Надаючи аналіз змісту наведених вище норм ПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 дійшла висновку, що з метою дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, ПК України встановлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме, підстав для прийняття за її результатами актів індивідуальної дії.
Як було встановлено судом з акту перевірки, копія наказу ГУ ДПС №2705-п від 02.07.2024 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 » та письмове повідомлення Nє393/04-36-24-09 від 02.07.2024 надіслані на податкову адресу ППФО ОСОБА_1 .
Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання зазначених вище документів платником податків.
Так, відправлення є врученим за наявності відповідної розписки або відмітки Укрпошти про відмову від отримання чи про відсутність особи за адресою місцезнаходження (місця проживання). Тобто за наявності будь-яких інших відміток, зокрема, таких як «за закінченням терміну зберігання», «інші причини» тощо, ці документи вважаються неврученими.
Таким чином, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів отримання позивачем наказу про перевірку, докази ознайомлення з відомостями про дату її початку та місце проведення платник у встановлений законом спосіб до її початку. Такі дії контролюючого органу не узгоджуються з вимогами вищенаведених норм податкового законодавства, оскільки за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими платник має бути обізнаним, а й отримання ним зазначених відомостей.
Також, в акті перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області було зазначено про ненадання позивачем під час перевірки первинних документів. З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 16.1.5 п.16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Так, згідно з абзацами 1, 2 пункту 73.3 статті 73 ПКУ, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.
Обов`язок платника податків із надання запитуваної інформації виникає виключно за умови оформлення запиту згідно з вимогами п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України.
Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
Не складання акту, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, вказує на відсутність допустимих доказів відмови платника податку у наданні документів до перевірки та тягне за собою правові наслідки у вигляді протиправності застосування штрафних санкцій за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю.
Крім того, відповідно до вимог ст. 85 ПКУ, відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи, перевірка проводилась з 05.08.2024 по 09.08.2024. Відповідно до матеріалів справи запит було направлено поштою 09.08.2024 та отриманий позивачем 17.08.2024, тобто після закінчення перевірки та складення акту.
Доказів на підтвердження протилежного відповідачем до суду не надано.
Як наслідок, позивач під час проведення перевірки не мав об`єктивної можливості надати документи для проведення перевірки.
З огляду на наведене, суд зазначає, що проведення контролюючим органом документальної позапланової невиїзної перевірки позивача без своєчасного повідомлення позивача про дату початку та місце проведення такої, на переконання суду, свідчить про позбавлення платника податку права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни.
Крім того, варто зауважити, що недотримання відповідачем порядку проведення документальної невиїзної перевірки позивача та фактичне не ознайомлення позивача із наказом про призначення такої перевірки, повідомленням про дату її початку та місце проведення, а також з запитом про надання документів, які охоплюють період та предмет перевірки, позбавили позивача можливості надати податковому органу наявні у нього документи, які мали бути дослідженні податковим органом в рамках проведення документальної невиїзної перевірки діяльності позивача.
Тобто, позивач - платник податків по суті був позбавлений можливості реалізувати своє право як на ознайомлення з названими вище документами податкового органу до початку проведення ним документальної невиїзної перевірки, так і право на подання витребуваних податковим органом документів та пояснень відносно предмету перевірки.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, відповідно до якої перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки; акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність.
З урахуванням викладеного суд зазначає про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Таким чином, вбачається, що невиконання вимог щодо фактичного повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої (незаконність прийнятих контролюючим органом за наслідками проведення перевірки рішень).
Згідно з висновком Верховного Суду, сформованим у постанові від 27.09.2022 у справі №320/1510/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.
Відтак, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що, установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Наведені обставини свідчать про недотримання контролюючим органом обов`язкових умов вимог п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України щодо вручення платнику податків до початку перевірки наказу про її проведення.
Таким чином, оскільки судом встановлено недотримання контролюючим органом вимог статті 79 Податкового кодексу України при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, суд зазначає, що акт перевірки, отриманий в результаті такої перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів не може вважатися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Спірні рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки, на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, а також без дослідження поданих платником податків первинних документів на підтвердження відображених у податковій звітності показників, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
За таких обставин і правових підстав, враховуючи встановлене судом порушення відповідачем обов`язкових умов для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, податкові повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, винесені Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області за наслідками вказаної перевірки, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
За таких обставин, суд доходить висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача шляхом виключення вказаної суми недоїмки в розмірі 585 241,39 грн.
Інші аргументи сторін не спростовують висновки суду за результатами розгляду даної справи.
Відповідно до ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, задовольнити.
Зобов?язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , виключивши суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування у розмірі 585 241,39 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 15 140,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська