Справа № 205/3683/25
Суддя: Терещенко Т. П.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

04.06.2025 Єдиний унікальний номер 205/3683/25
Провадження № 2-а/205/74/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року Новокодацьким районним судом міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Мадьонової Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 лютого 2025 року о 10:00 годині ОСОБА_1 перебував у сервісному центрі МВС № 4643 за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснював перереєстрацію транспортного засобу. Приблизно о 10:30 годині поліція його доставила до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де його в подальшому утримували на протязі 10 днів без будь-яких на те законних підстав. За інформацією представників ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 начебто перебував у розшуку за порушення правил військового обліку. На протязі 10 днів представники ІНФОРМАЦІЯ_2 тримали в клітці ОСОБА_1 , не давали зв`язуватися із рідними, змусили пройти ВЛК про встановлення ступеню придатності до проходження військової служби відповідно до Наказу МОУ «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» №402 від 14 серпня 2008 року, не зважаючи на те, що в нього було дійсне ВЛК від 04 червня 2024 року та встановлено ступінь придатності до проходження військової служби (придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та ін.), про що зроблений запис в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 28 лютого 2025 року ОСОБА_1 відпустили, попросили щоб він написав розписку про відсутність претензій до посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після того, як ОСОБА_1 відмовився писати такі розписки, на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення №110 від 28 лютого 2025 року, зі змісту якої вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. Зазначає, що представник ІНФОРМАЦІЯ_2 виписав повістку позивачу про його прибуття 03 березня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вимоги повістки були виконані ОСОБА_1 , по прибуттю до ІНФОРМАЦІЯ_3 йому повідомили, що в розшук його не подавали, дані в нього оновлені та він може бути вільний, будь яких порушень за ним не виявлено, що підтверджується витягом з реєстру Резерв + від 04 березня 2025 року. Вказує, що на підтвердження обґрунтування постанови щодо правопорушення позивачем відсутні будь-які докази в матеріалах справи про адміністративне правопорушення (повістки, акти, свідки, ПІБ посадових осіб, які виявили правопорушення під час затримання, протокол адміністративного затримання відповідно до ст. 261, відеозаписи які б підтвердили, що дійсно мало місце правопорушення, паперові відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, які повинні також були приєднані до матеріалів справи, як доказ правопорушення). Будь-яких повісток ОСОБА_1 не отримував та на адресу місця проживання нічого не надходило. З урахуванням вищевикладеного, просила визнати протиправною і скасувати постанову №110 від 28 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , а також закрити провадження у справі.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку термінової адміністративної справи.

Представником ІНФОРМАЦІЯ_2 Смерекою І.З. у системі «Електронний суд» було сформовано відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . В обґрунтування зазначивши, що 18 лютого 2025 року о 16 год. 30 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 доставлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , який знаходився в розшуку згідно із звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 лютого 2025 року №Е136856. Згідно з відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 на час супроводження до ІНФОРМАЦІЯ_2 , являвся порушником військового обов`язку і перебував у розшуку з причини неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк і місце зазначене у повістці, а саме на 09 год. 00 хв. 25 січня 2025 року. Під час перевірки особи та її військово-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 і відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є порушником військового обліку з 04 лютого 2025 року з причин неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк і місце зазначене у повістці (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Згідно з відомостей картотеки вільних залишків ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 підлягав призову на військову службу, а тому 18 лютого 2025 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 прийнятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_5 . На зазначену дату у повістці ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_6 не з`явився, чим порушив п. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Факт неотримання повістки ОСОБА_1 підтверджено довідкою Ф-20 поштового оператора «Укрпошта». Своїми діями ОСОБА_1 порушив ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачено адміністративна відповідальність в особливий період, згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Згідно з відомостей реєстру, позивач зареєстрований у АДРЕСА_2 , там же і проживає. Іншої фактичної адреси проживання позивач не вказав, а також підтвердив і сам у своєму позові надавши копії документів, в яких зазначена адреса проживання та прописки. Тому поштове повідомлення було направлено за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку. Не проживання особи за зареєстрованою адресою і не повідомлення про це РТЦК передбачало б порушення особою правил військового обліку і притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 210 КУпАП. Однак вимоги п. 41 Порядку та відмітка в поштовому повідомленні свідчать про відсутність особи за адресою місця проживання. Зазначає, що твердження позивача викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки протокол щодо ОСОБА_1 був складений 28 лютого 2025 року з дотриманням вимог ст. ст. 254, 251, 258, 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, в присутності ОСОБА_1 , з пред`явленням йому доказів виклику по повістці, доказів вчиненого ним правопорушення та доведення йому його процесуальних прав. Крім цього, Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою КМУ від 16 травня 2024 року №560 визначає механізм вручення та надіслання повісток військовозобов`язаним, а також визначає поважні причини неявки на виклик. При складанні протоколу ОСОБА_1 поважних причин неявки не назвав. З правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КупАП ознайомлений, про час і місце розгляду справи повідомлений. Враховуючи вищевикладене, розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача проведено з дотриманням норм КУпАП, так як протокол про адміністративне правопорушення складено 28 лютого 2025 року в присутності позивача, права та обов`язки визначені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП роз`яснено, про час і місце розгляду справи повідомлений, про що в протоколі позивач особисто розписався. Розгляд адміністративної справи проведено 28 лютого 2025 року, з чим ОСОБА_1 погодився і проставив свій власний підпис, за результатом якого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №110 від 28 лютого 2025 року і накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн. Копію постанови за справою про адміністративне правопорушення вручено позивачу під особистий підпис, тому вважаю, що жодна процедура порушена не була, а протокол про адміністративне правопорушення та постанова за справою про адміністративне правопорушення складені і винесені з дотриманням норм та строків зазначених у КУпАП. Вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_7 при здійсненні провадження про адміністративне правопорушення і винесенні постанови від 28 лютого 2025 року №110 за справою про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 досліджено всі обставини справи, встановлено, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Від представника позивача Марини А.О. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що надана відповідачем повістка вказує на те, що вона оформлена неналежним чином, і в такому випадку є неналежним доказом, та не може прийматися судом до уваги, так як у повістці відсутня гербова печатка та підпис посадової особи, яка її видала. Також у повістці зазначено, що позивач викликається до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних і в повістці відсутні роз`яснення щодо наслідків неявки за вказаною повісткою на яку посилається відповідач. Також у повістці відсутня відмітка позивача про її отримання і твердження представника відповідача, що за вказаною адресою не проживає позивач нічім не підтверджені. Як вбачається із наданих відповідачем доказів опису, відсутні будь-які відмітки про те, що поштове відправлення було прийнято засобами поштового зв`язку, так як у цьому описі відсутні відмітки (підпис оператора поштового зв`язку, який приймав відправлення, печатка відділення, з якого направлялося відправлення, будь-який штрих код відправлення для подальшої можливості відстеження поштового відправлення) про прийняття документа та направлення його адресату ОСОБА_1 . Наданий опис вказує на те, що поштове відправлення не оформлене належним чином і в такому випадку є неналежним доказом, та не може прийматися судом до уваги, так як вказаний опис не містить інформації, яка може підтвердити, що дійсно повістка направлялася позивачу і не містить відміток про те, що повістка з поштовим описом повернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою про відсутність адресата ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання. Вказує, що місце проживання позивача не змінювалося, він зареєстрований станом на сьогоднішній день за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто відповідач без будь-яких підстав та документів у незаконний спосіб здійснив постановку на військовий облік позивача, посилаючись на те, що він порушує правила військового обліку, в той час як керівний документ РТЦК та СП - порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, вказує на те, що здійснення постановки на військовий облік може проводитися тільки за умови: відсутності в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення правил військового обліку; підтверджених відомостей про взяття на облік за новим місцем проживання; підтверджених відомостей про зняття з військового обліку відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто, будь-яких правових підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності у представників ІНФОРМАЦІЯ_2 не було і їхні незаконні дії кваліфікуються як кримінальне правопорушення відповідно до ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі або викрадення людини, та статті 426-1 КК України - перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень. Також відповідач стверджує у своєму відзиві, що позивач незаконно утримувався в ІНФОРМАЦІЯ_5 аж 10 діб. За змістом протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 18 лютого 2025 року і саме з цього моменту відповідач дізнався про порушення ОСОБА_3 правил військового обліку, та саме з 18 лютого 2025 року по 19 лютого 2025 року відповідач повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення (на протязі 24 годин з моменту виявлення правопорушення), чого не було зроблено відповідачем. Протокол про адміністративне правопорушення був складений відповідачем через 10 діб, що є прямим порушення норм статті 254 КУпАП. В протоколі, наданий відповідачем до суду, зазначено що протокол був вручений позивачу, але крім постанови про накладення адміністративного штрафу, позивач нічого не отримував від відповідача хоча його зобов`язали поставити відмітку про отримання в протоколі №110. Вказаний протокол є нікчемний і такий, що складений з порушеннями, а тому постанова №110 від 28 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження в адміністративний справі закриттю.

Позивач та його представник подали до суду заяви в яких просили розглянути справу без їх участі, підтримали позовні вимоги з урахуванням викладених у позовній заяві та додаткових пояснення обставин.

Представник відповідача сформував у системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі з проханням взяти до уваги при розгляді справи заперечення, які було викладено у відзиві.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 28 лютого 2025 року начальником мобілізаційного відділення заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення №110 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-1 КУпАП (а. с. 61-62).

Зі змісту протоколу вбачається, що 18 лютого 2025 року о 16 годині 30 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 доставлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , який зареєстрований і проживає в АДРЕСА_2 , та находився в розшуку відповідно до звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 №Е136856 від 04 лютого 2025 року. Згідно з відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 є порушником військового обов`язку і перебуває у розшуку з причин неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк і місце зазначене у повістці (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Підлягав призову на військову службу. 18 лютого 2025 року військовозобов`язаний прийнятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 201-1 КУпАП.

У вказаному протоколі ОСОБА_1 також було повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 12 годині 00 хвилин 28 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_4 .

Також протокол містить підпис ОСОБА_1 про його повідомлення щодо дати і місця розгляду справи про адміністративне правопорушення та його пояснення, в який він зазначив, що не був оповіщений, тому і не з`явився в ТЦК та СП.

Матеріалами справи підтверджено, що 28 лютого 2025 року постановою №110 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ІНФОРМАЦІЯ_2 за результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. (а. с. 54-55).

Як вбачається з відомостей військово-облікового документу в застосунку «Резерв+», які сформовано 28 лютого 2025 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 як військовозобов`язаний, ним було оновлено дані 05 червня 2024 року, і наявна відмітка про своєчасне уточнення ним даних, а також відсутня відмітка про перебування його у розшуку (а. с. 31).

Матеріали справи також містять повістку ІНФОРМАЦІЯ_2 №002667 від 28 лютого 2025 року, якою зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 03 березня 2025 року о 9 годині 00 хвилин (а. с. 32).

Також, як вбачається з відомостей військово-облікового документа в застосунку «Резерв+», які сформовано 04 березня 2025 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 як військовозобов`язаний, а також відсутня відмітка про перебування його у розшуку (а. с. 33).

Матеріали справи також містять повістку ІНФОРМАЦІЯ_2 №1953209 від 15 січня 2025 року, в якій зазначено про необхідність ОСОБА_1 з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 25 січня 2025 року о 9 годині 00 хвилин для уточнення даних, а також опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення (а. с. 56-57).

Як встановлено судом з рапорту інспектора ВРПП Золочівського ГУНП у Львівській області Мелешко Соломії від 18 лютого 2025 року, під час патрулювання було виявлено особу в розшуку, який за підсистемою «Перевірка осіб за базою призовник, в.з., резервіст» по ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , звернення №Е136856 від 04 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 . Особу в ІНФОРМАЦІЯ_2 супроводжено (а. с. 58).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтями 6, 7 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. ст. 9, 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Суд зазначає, що диспозиція статті носить бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Отже, у кожному конкретному випадку повинно бути встановлено, яке саме законодавство про оборону та мобілізаційну підготовку порушено особою, яка притягується до адміністративної відповідальності у період особливого стану.

Відповідно до прим ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися, зокрема, інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України)).

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, під час судового розгляду встановлено, що зі змісту оскаржуваної постанови про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності через неприбуття його за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначене у повістці від 14 січня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди з`явитись повинен був до 01 лютого 2025 року. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є порушником військового обліку з 04 лютого 2025 року з причин неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначене у повістці.

Суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано та належними доказами не підтверджено для уточнення яких саме даних необхідно було з`явитися ОСОБА_1 до ТЦК та СП, а також не доведено, що у відповідача була відсутня можливість отримання необхідних відомостей щодо персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних з Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Станом на день оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та спірної постанови у відповідача була можливість перевірити дані ОСОБА_1 та пересвідчитись, у тому числі, що за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані позивача оновлено вчасно, останній перебував на обліку та пройшов ВЛК 04 червня 2024 року.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 вже був на військовому обліку, як військовозобов`язаний, дані ним оновлено вчасно, а які саме відомості він мав уточнити, сторона відповідача не надала.

При цьому, суд звертає уваги на те, що посилання у протоколі про адміністративне правопорушення №110 від 28 лютого 2025 року та постанові про адміністративне правопорушення №110 від 28 лютого 2025 року на перебування у розшуку ОСОБА_1 не підтверджується відомостями військово-облікового документа в застосунку «Резерв+» щодо ОСОБА_1 , які сформовано 28 лютого 2025 року і 04 березня 2025 року.

Отже, долучені до матеріалів справи відповідачем копії повістки №1953209 ІНФОРМАЦІЯ_3 та опису вкладення суд не приймає до уваги, оскільки відсутні будь-які поштові повідомлення про направлення вказаної повістки та отримання ОСОБА_1 чи повернення відправнику.

Крім того, щодо долученого стороною відповідача, нібито витяг з відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТЕС «Оберіг» (а.с.59-60), який надано в якості обґрунтування заперечень, судом встановлено, що розділ документу «Історія повісток» містить номер повістки №1953209 наявний у вказаному документі, але дата явки за вказаною повісткою (01 лютого 2025 року) є відмінною від дати у самій повістці (25 січня 2025 року), що свідчить про розбіжності у долучених стороною відповідача доказів та неможливість їх врахування в якості належних і допустимих доказів.

Також вказаний витяг також містить інформацію щодо ОСОБА_1 про порушення ним військового обліку з 04 лютого 2025 року по 03 лютого 2026 року через неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк і місце зазначене в повістці, при цьому, зі змісту вказаного документу неможливо встановити джерело походження цієї інформації і що слугувало підставою для її внесення, а також її актуальність на дату складення протоколу чи оскаржуваної постанови.

Щодо вищезазначеного доказу - витягу з відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТЕС «Оберіг» суд зазначає, що він не може слугувати належним та допустимим доказом, оскільки з нього взагалі не зрозуміло, що це є саме витяг з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оскільки відсутнє жодне посилання на нього, і взагалі незрозуміло, чи стосується він обставин справи, які слугували підставою для складання посадовими особами відповідача оспорюваного протоколу.

Більш того, судом було досліджено протокол №110 про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2025 року і встановлено, що він містить висновки щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке передбачено ч. 3 ст. 201-1 КУпАП, тобто, зазначено фактично неіснуючу статтю, і саме на підставі вказаного протоколу, який було складено з недоліками, в подальшому було складено оскаржувану постанову №110 про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вже за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як встановлено під час судового розгляду з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 18 лютого 2025 року і саме з цього моменту на протязі 24 годин з моменту виявлення правопорушення посадові особи відповідача повинні були скласти протокол про адміністративне правопорушення, але вказаний протокол був складений лише 28 лютого 2025 року, що є прямим порушення норм статті 254 КУпАП.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від явки за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Тобто, ОСОБА_1 мав знати, що його викликають у ТЦК, однак свідомо не з`явитися, при цьому обов`язок довести вказану обставину, в силу статті 77 КАС України лежить саме на відповідачеві.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що повістка №1953209 взагалі направлялась позивачу.

Тому, суд вважає, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 було відомо про необхідність з`явитися на виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначеній у повістці місце і строк, а також те, що він, незважаючи на його належне повідомлення, не з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, умисел відповідача на вчинення адміністративного правопорушення не доведений «поза розумним сумнівом».

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем «поза розумним сумнівом» не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року передбачено, що статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене, своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд дійшов висновку, що постанова №110 від 28 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 за справою про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 є протиправною і відповідно підлягає скасуванню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання постанови протиправною не можуть бути задоволені, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України визначено перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Вказаний перелік є вичерпним і не передбачає визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними або визнання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності протиправною, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, але в своїй позовній заяві не зазначив, що він бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 77, 139, 205, 211, 217, 241, 246, 250, 255, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 110 від 28 лютого 2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про накладання штрафу на ОСОБА_1 закрити.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Суддя: Т.П. Терещенко