Справа № 640/13772/19
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 р. м. Чернівці Справа № 640/13772/19

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., за участю: секретаря судового засідання Біля Я.Ф., представника позивача Магди В.А., представника відповідача Мостового В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 травня 2019 року №-1031 та №104508-560-1031.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року прийнято дану справу до свого провадження; роз`яснено учасникам справи, що розгляд цієї справи починається спочатку; визначено, що дана справа розглядатиметься за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у цій справі; встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року задоволено клопотання представника Головного управління ДПС у Київській області про заміну сторони та замінено відповідача у даній справі - Головне управління ДФС у Київській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно змісту заяв по суті справи та наданих у судовому засіданні пояснень, позов обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконними, оскільки відповідачем не визначено період, за який саме нараховано податкове зобов`язання. Також, на думку позивача, оскаржувані рішення підлягають скасуванню з тих підстав, що до таких усупереч вимогам Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204, не було додано розрахунку податкового зобов`язання та іншої інформації, необхідної для визначення грошового зобов`язання. Крім цього, визначивши в оскаржуваних рішеннях суму податкових зобов`язань саме у розмірі 660336,87 грн, відповідачем не вказано, які саме показники були ним використані під час розрахунку податку. До того ж, як вважає позивач, визначена сума податкового зобов`язання суперечить сумам нормативної грошової оцінки належних їй земельних ділянок. На думку позивача, відповідач безпідставно врахував дані нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 01 січня 2019 року, оскільки технічна документація про нормативну грошову оцінку земель населеного пункту у м. Буча Київської області затверджена рішенням Бучанської міської ради від 13 липня 2015 року. Позивач вказує, що згідно з Витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданих відділом Держкомзему у м. Бучі Київської області, нормативно грошова оцінка належних ОСОБА_1 земельних ділянок становить 2770825,66 грн (за земельну ділянку площею 4,2196 га) та 1561311,40 грн (за земельну ділянку площею 2,3815 га).

Згідно змісту заяв по суті справи та наданих у судовому засіданні пояснень, відповідач зазначав про законність оскаржуваних позивачем рішень. При цьому відповідачем вказано, що при визначені сум грошових зобов`язань за належні позивачу земельні ділянки податковим органом було взято до уваги інформацію у листі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 22 березня 2019 року №8-10-0.332-3924/2-19, наданого податковому органу (вх.№11287/9 від 29.03.2019), про нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на 01 січня 2019 року, які складають: 11911592,32 грн (земельна ділянка з кадастровим номером :01:139:0033) та 21105250,87 грн (земельна ділянка з кадастровим номером :01:139:0011). Згідно з рішенням Бучанської міської ради №2184-41-VIII від 17 липня 2018 року ставка податку земельних ділянок з цільовим призначенням «Для розміщення експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» складає 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно, податкові зобов`язання по земельному податку за належні ОСОБА_2 земельні ділянки були розраховані таким чином: 11911592,32 грн х 2% = 238231,85 грн (за земельну ділянку з кадастровим номером :01:139:0033) та 21105250,87 грн х 2% = 422105,02 грн (за земельну ділянку з кадастровим номером :01:139:0011). Зазначені суми і були вказані в оскаржуваних позивачем податкових повідомлення-рішеннях, які було отримано нею 26 червня 2019 року. Вказуючи на законність дій, вчинених під час винесення оскаржуваних податкових-рішень, а також на правильність розрахунку сум визначених грошових зобов`язань, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно наявних у справі Державних актів на право власності на земельну ділянку від 27 жовтня 2010 року ОСОБА_1 власник земельних ділянок площею 4,2196 га (кадастровий номер :01:139:0011) та 2,3815 га (кадастровий номер :01:139:0033), які розташовані у м. Буча Київської області. Цільове призначення кожної земельної ділянки землі промисловості, комерційного використання і громадського призначення.

Згідно з відомостями листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 22 березня 2019 року №8-10-0.332-3924/2-19, наданого податковому органу (вх.№11287/9 від 29.03.2019), станом на 01 січня 2019 року нормативно грошова оцінка земельних ділянок з кадастровими номерами :01:139:0033 та :01:139:0011 становить 11911592,32 грн та 21105250,87 грн відповідно.

Указані дані, згідно змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 22 березня 2019 року №8-10-0.332-3924/2-19, ґрунтуються на даних технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Буча Київської області, розробленої ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2015 році та затвердженої рішенням Бучанської міської ради від 13.07.2015 №2336-73-VІ.

23 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області винесено відносно ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення №-1031 та №-1031, якими визначено суми земельного податку з фізичних осіб за податковий період 2019 року в сумі 422105,02 грн (податкове повідомлення-рішення №-1031) та 238231,85 грн (податкове повідомлення-рішення №-1031).

Вказані податкові повідомлення-рішення вручені позивачу 26 червня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Не погоджуючись із указаними вище рішеннями суб`єкта владних повноважень, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

За правилами пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами абзацу першого пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

Підпунктом 14 пункту 24 вказаного Порядку визначено, що до Державного земельного кадастру вносяться відомості про значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку; дату проведення нормативної грошової оцінки земель.

Підпункт 1 пункту 4 Порядку взаємодії органів виконавчої влади щодо обміну інформацією, необхідною для обчислення і справляння плати за землю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2006 року №1066 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачає, що для здійснення контролю за надходженням до місцевих бюджетів коштів від сплати земельного податку та орендної плати за землю подаються щокварталу до 30 числа місяця наступного періоду відомості Держгеокадастром, головними управліннями Держгеокадастру в області, м. Києві - відповідним територіальним органам ДФС щодо, зокрема проведення нормативної грошової оцінки земель у межах населених пунктів у цілому по Україні та в розрізі регіонів з розподілом на міста обласного і районного значення, селища, села та земель несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів у цілому по Україні та в розрізі регіонів з розподілом землекористувачів за категоріями земель.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2011 року №1386 затверджений Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, пунктом 4 якого передбачено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Застосування наведених вище норм права в контексті прийнятності використання податковим органом відомостей про нормативно грошову оцінку, наданих територіальним органом Держгеокадастру, при нарахуванні податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб вже було предметом розгляду Верховного Суду відповідно до постанов від 21 вересня 2021 року (справа №826/12232/16), від 07 лютого 2019 року (справа №826/22642/15) та від 01 серпня 2023 року (справа №826/4205/18).

Вирішуючи цю справу, суд зважає на те, що справи №826/12232/16, №826/22642/15 та №826/4205/18 є подібними за суб`єктним (позивач ОСОБА_1 , відповідач - Головне управління ДПС у Київській області), об`єктним (визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, якими ОСОБА_1 нараховано земельний податок з фізичних осіб за належні їй земельні ділянки площею 2,3815 га, 4,2196 га, які розташовані у м. Буча з цільовим призначенням - "землі промисловості") та змістовним (неправомірний, за позицією позивача, розрахунок податкового зобов`язання із спірного податку) критеріями. Відмінним у зазначених справах є звітний (податковий) період, за який було нараховано земельний податок з фізичних осіб: 2015 рік - справа №826/22642/15, 2016 рік - справа №826/12232/16, 2017 рік - справа №826/4205/18.

Крім цього, судом встановлено, що у справі №826/6308/18 предметом позову були рішення податкового органу, якими ОСОБА_1 нараховано земельний податок з фізичних осіб за належні їй земельні ділянки площею 2,3815 га, 4,2196 га, які розташовані у м. Буча з цільовим призначенням - "землі промисловості" за звітний період 2018 рік. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У справах №826/12232/16, №826/22642/15, та №826/4205/18 Верховний Суд дійшов висновку, що розмір земельного податку встановлюється на підставі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, дані про яку формує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та яка подається контролюючому органу не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки. З огляду на викладене Суд визнав правомірним проведення контролюючим органом розрахунку земельного податку за земельні ділянки, які належать ОСОБА_1 на підставі даних з Державного земельного кадастру, наданих відділом Держгеокадастру у м. Бучі.

Враховуючи наведене та зважаючи на те, що у даній справі податковим органом за 2019 рік було нараховно ОСОБА_1 земельний податок з фізичних осіб за належні їй земельні ділянки площею 2,3815 га (кадастровий номер :01:139:0033) та 4,2196 га (кадастровий номер :01:139:0011), які розташовані у м. Буча Київської області з цільовим призначенням - "землі промисловості", виходячи з даних про нормативну грошову оцінку земельних ділянок з кадастровими номерами :01:139:0033 та :01:139:0011, які були надані податковому органу Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області листом від 22 березня 2019 року №8-10-0.332-3924/2-19, що, у свою чергу, ґрунтуються на відомостях технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Буча Київської області, розробленої ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2015 році та затвердженої рішенням Бучанської міської ради від 13.07.2015 №2336-73-VІ, а також виходячи з того, що згідно з рішенням Бучанської міської ради №2184-41-VIII від 17 липня 2018 року ставка податку земельних ділянок з цільовим призначенням «Для розміщення експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» складає 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, то суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних позивачем рішень. Такими правомірно визначено податкові зобов`язання по земельному податку за належні ОСОБА_2 земельні ділянки, а саме: 11911592,32 грн х 2% = 238231,85 грн (за земельну ділянку з кадастровим номером :01:139:0033) та 21105250,87 грн х 2% = 422105,02 грн (за земельну ділянку з кадастровим номером :01:139:0011).

Щодо тверджень у позові, наданих в обґрунтування незаконності оскаржуваних рішень, про те, що відповідачем не визначено період, за який саме нараховано податкове зобов`язання та не додано розрахунку податкового зобов`язання й іншої інформації, необхідної для визначення грошового зобов`язання, то такі є безпідставними, адже з обставин справи вбачається, що спірні податкові зобов`язання нараховані за звітний 2019 рік, а сам по собі такий недолік як відсутність розрахунку до податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для скасування законного по суті рішення, про що указано Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2023 року у справі №826/4205/18.

Також позивач в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що відповідачем не правильно визначено базу оподаткування при нарахуванні податкового зобов`язання за земельний податок з фізичних осіб. При цьому позивач вказував, що відповідно до Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданих відділом Держкомзему у м. Буча Київської області, нормативно грошова оцінка належних ОСОБА_1 земельних ділянок становить 2770825,66 грн (за земельну ділянку площею 4,2196 га) та 1561311,40 грн (за земельну ділянку площею 2,3815 га).

Однак суд відхиляє указані доводи, оскільки з доданих позивачем до позовної заяви Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданих відділом Держкомзему у м. Буча Київської області 18.05.2012 року, на яких і ґрунтуються указані вище твердження позивача про нормативно грошову оцінку належних ОСОБА_1 земельних ділянок, вбачається наявність у них примітки, згідно якої ці витяги дійсні до 31.12.2012 року. Тобто, станом на час винесення відповідачем оскаржуваних позивачем рішень указані вище дані про нормативно грошову оцінку земельних ділянок були не актуальними.

Водночас позивачем на підставі належних та достовірних доказів не спростовано доводів відповідача про те, що згідно інформації у листі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 22 березня 2019 року №8-10-0.332-3924/2-19, наданого податковому органу (вх.№11287/9 від 29.03.2019) і врахованого ним при прийнятті оскаржуваних рішень, станом на 01 січня 2019 року нормативно грошова оцінка належних позивачу земельних ділянок з кадастровими номерами :01:139:0033 та :01:139:0011 становить 11911592,32 грн та 21105250,87 грн відповідно. При цьому згідно змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 22 березня 2019 року №8-10-0.332-3924/2-19, указані відомості ґрунтуються на даних технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Буча Київської області, розробленої ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2015 році та затвердженої рішенням Бучанської міської ради від 13.07.2015 №2336-73-VІ.

До цього суд зауважує, що податковий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно, а керується відомостями про нормативно грошову оцінку, наданими йому територіальним органом Держгеокадастру.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність оскаржуваних рішень та, відповідно, про безпідставність та необґрунтованість доводів позову. Тому такий задоволенню не підлягає.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність оскаржуваних рішень. Натомість доводи позову не свідчать про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини. Повне судове рішення складено 04.06.2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач Головне управління ДПС у Київській області (вул. Святослава Хороброго, 5-А, м. Київ, ЄДРПОУ ВП 44096797).

Суддя О.П. Лелюк