Справа № 140/3932/25
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3932/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 50378,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує вимоги податкового законодавства щодо своєчасної сплати податків у встановлені законом терміни, відтак за відповідачем рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 50378,64 грн. Вжиті контролюючим органом заходи щодо стягнення податкового боргу, зокрема, надіслання податкової вимоги, не спричинили його погашення, а тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості в примусовому порядку.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 09.05.2025, заявлені позовні вимоги заперечує повністю. Свою позицію обгрунтовує тим, що ознайомившись із податковою вимогою №0-0320 від 18.09.2024 вважає, що підтвердженою сумою податкового боргу є 4094,68 грн, відповідно заперечує стягнення податкового боргу в сумі 50 378,64 грн. Окрім того, вказує, що у відповідності до п.п. 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України (далі ПК України), у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідач вказує, що 19.09.2024 нею отримано лише податкове повідомлення-рішення №0-0308UA0096841 від 15.04.2024.

Однак, незалежно від порушення податковим органом п.п. 57.3. ст. 57 ПК України, також було порушено вимоги п.п. 59.3. ст.59 ПК України, а саме податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Зазначає, що ніби-то з метою погашення податкового боргу ОСОБА_1 на адресу її місцезнаходження: АДРЕСА_1 , була сформована та надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкова вимога №0-0320 від 18.09.2024, яка вручена 15.10.2024, а також податкове повідомлення-рішення, яке вручене 19.09.2024, тобто податкова вимога мала бути сформована і надіслана не раніше 30.09.2024, при цьому, як вбачається із фактичних обставин справи, податкова вимога №03-0320 сформована 18.09.2024.

Відтак відповідач просить позов задовольнити частково на суму боргу 4094,68 грн, в решті позову відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача не погоджується з позицією відповідача та зазначає, що у відзиві на позовну заяву вказано, що відповідач не визнає визначену податковим органом суму податкового зобов`язання в розмірі 50 378,64 грн, оскільки у податковій вимозі зазначено податковий борг в сумі 4 094,68 грн. Щодо надіслання податкової вимоги не на суму боргу, яка зазначена у позовній заяві повідомляє, що з особової картки платника податків вбачається, що податковий борг по платнику ОСОБА_1 станом на 31.08.2024 становив 4 094,68 грн по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (Володимирська ТГ) в сумі 617,69 грн, по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (Луцька ТГ) в сумі 425,59 грн та по земельному податку з фізичних осіб в сумі 3 051,40 грн. Даний борг вчасно не був сплачений, тому платнику була сформована та надіслана податкова вимога №0-0320 від 18.09.2024 на цю ж суму. Сума боргу, яка зазначена у вимозі на момент прийняття податкового повідомленнярішення №0-0308-UA0096841 від 15.04.2024 (заборгованість по якому підлягає до стягнення в даній справі) не була погашена, отже, податковий борг не переривався, тому зазначена вимога є чинною.

Позивач вказує, що згідно статті 59 ПКУ, якщо платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, йому надсилають (вручають) податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Однак, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги) сума податкового боргу змінилась, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, тоді податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення та до моменту його повного погашення за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватись як кількісно, так і за видами податків. Проте у разі зміни суми податкового боргу нормами ПК України не передбачено обов`язку контролюючого органу повторно формувати та вручати платнику податків податкову вимогу. Крім того, пунктом 57.3 статті 57 ПК України визначені строки сплати платником грошових зобов`язань, зокрема у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Відповідно до статті 55.1 статті 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства. Згідно пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. На даний час відсутнє судове рішення про скасування прийнятих податкових повідомлень-рішень. Відтак вони є чинними та такими, що породжують обов`язок сплати визначених ними грошових зобов`язань. З огляду на вищевикладене, наявний факт несплати відповідачем узгодженої суми грошових зобов`язань, а висновок щодо обов`язку відповідача сплатити суму податкового боргу до бюджету є обґрунтованим.

30.05.2025 представником позивача подано доповнення до відповіді на відзив, в яких позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та вказує, що сума боргу, яка зазначена у вимозі на момент узгодження податкового повідомлення-рішення №0-0308-UA0096841 від 15.04.2024 на суму 50 378,64 грн по терміну сплати 19.10.2024 (заборгованість по якому підлягає до стягнення в даній справі) не була погашена, отже, податковий борг не переривався, тому зазначена вимога є чинною. Разом з тим, оскільки зазначене вище ППР №0-0308-UA0096841 від 15.04.2024 на момент прийняття вимоги №0-0320 від 18.09.2024 не було узгоджене, тому сума боргу в розмірі 50 378,64 грн не могла бути включена у суму боргу зазначену у вимозі.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що за відповідачем станом на 31.03.2025 рахується податковий борг сумі 50378,64 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Наявність податкового боргу підтверджується довідкою про наявність заборгованості по платежах до бюджету (а. с. 3), розрахунком податкового боргу (а. с. 4) та зворотнім боком облікової картки платника податків (а. с. 8, 9).

Так, податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості виник згідно податкового повідомлення-рішення №0-0308UA0096841 від 15.04.2024, яким ОСОБА_1 донараховано податкового зобов`язання на суму 50378,64 грн по терміну сплати 19.10.2024, яке було надіслано та вручене відповідачу 19.09.2024 (а. с. 7, 7 зворот).

Відповідно до статті 59 ПК України податковим органом виставлена податкова вимога №0-0320 від 18.09.2024, яка вручена ОСОБА_1 15.10.2024 (а. с. 5, 6).

ОСОБА_1 вищевказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку не оскаржила, визначені ними суми податкових зобов`язань не сплатила.

Несплата відповідачем податкового боргу стала підставою для звернення ГУ ДПС у Волинській області з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу з відповідача у примусовому порядку.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є, зокрема фізичні особи, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості.

Базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України ).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до абзацу 7 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Пунктом 54.5 статті 54 ПК України передбачено, що якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 ПК України, рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як слідує з матеріалів справи, заборгованість відповідача по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості виникла у зв`язку із несплатою узгодженого податкового/грошового зобов`язання нарахованого відповідно до податкового повідомлення-рішення №0-0308-UA0096841 від 15.04.2024 на суму 50378,64 грн.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача щодо протиправності не включення суми боргу в розмірі 50378,64 грн до податкової вимоги №0-0320 від 18.09.2024

Суд звертає увагу на те, що у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. Оцінка податкового правопорушення, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16.

Доказів оскарження податкового повідомлення-рішення №0-0308-UA0096841 від 15.04.2024 на суму 50378,64 грн, його скасування, або визнання нечинним у встановленому законом порядку, відповідачем не подано.

З цього мотиву, в постанові від 12.07.2022 у справі №160/7345/20 Верховний Суд зазначив, що у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.

Відповідач не надав, а суд не здобув доказів, які б підтверджували самостійну сплату відповідачем нарахованих сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 рік.

Оскільки в ході розгляду даної справи судом не здобуто, а відповідачем суду не подано доказів оскарження податкового повідомлення - рішення №0-0308-UA0096841 від 15.04.2024 в адміністративному чи в судовому порядку, а тому суд вважає, що грошові зобов`язання визначені ним, вважаються узгодженими.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, визнається згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим боргом.

Таким чином, заборгованість відповідача перед бюджетами та державними цільовими фондами з платежу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, є податковим боргом.

В силу вимог пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідачу виставлялась та була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення податкова вимога №03-0320 від 18.09.2024, з часу виставлення якої податковий борг платника не переривався.

Вжиті контролюючим органом заходи не призвели до погашення податкового боргу. Доказів добровільної сплати заборгованості відповідачем суду не надано.

Крім того, як уже встановлено судом з особової картки платника податків ОСОБА_1 податковий борг станом на 31.08.2024 становив 4 094,68 грн.

Оскільки вказана сума богу відповідачем сплачена не була, платнику податків була сформована та надіслана податкова вимога №0-0320 від 18.09.2024 на суму 4094,68 грн.

Згідно статті 59 ПК України, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, йому надсилають (вручають) податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення- рішення.

Однак, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги) сума податкового боргу змінилась, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, тоді податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення та до моменту його повного погашення за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватись як кількісно, так і за видами податків. Проте у разі зміни суми податкового боргу нормами Податкового кодексу України не передбачено обов`язку контролюючого органу повторно формувати га вручати платнику податків податкову вимогу. Аналогічна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема в постановах від 12.06.2018 у справі №810/2533/16, від 19.02.2019 у справі №818/1117/16, від 04.03.2019 у справі №2а-6053/11/1070, від 25.02.2020 у справі № 1340/5767/18 та від 31.01.2024 у справі № 140/12235/21.

Суд звертає увагу, що сума боргу, яка зазначена у податковій вимозі №03-0320 від 18.09.2024 4094,68 грн на момент узгодження податкового повідомлення-рішення №0-0308-UA0096841 від 15.04.2024 на суму 50 378,64 грн по терміну сплати 19.10.2024 не була погашена, отже, податковий борг не переривався, відтак формування нової податкової вимоги у контролюючого органу підстави відсутні.

Разом з тим, оскільки податкове повідомлення-рішення №0-0308-UA0096841 від 15.04.2024 на суму 50378,64 на момент прийняття податкової вимоги №03-0320 від 18.09.2024 не було узгоджене, тому сума боргу в розмірі 50378,64 грн не могла бути включена у суму боргу, зазначену у вимозі.

Відтак, з наведених вище обгрунтувань, суд вважає безпідставним твердження відповідача про невключення суми боргу в розмірі 50378,64 грн до сформованої податкової вимоги №03-0320 від 18.09.2024, оскільки вказана сума боргу на момент її формування 18.09.2024 не була узгоджена.

Відповідно до пункту 41.2 статті 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Пунктом 87.1 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти.

Згідно пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З урахуванням викладеного норми статей 95 - 99 ПК України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87 ПК України.

Виходячи з норм статті 95 ПК України податкова заборгованість платників податків стягується органами державної податкової служби на підставі рішення суду шляхом: стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; реалізації майна платника податків, що перебуває у податковій заставі; стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків. При цьому, право на звернення з позовом про стягнення податкового боргу з платника податків виникає у податкового органу через 30 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Таким чином, процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом. При цьому окремі процедури стягнення коштів за податковим боргом та продажу майна, що перебуває в податковій заставі, не застосовуються, а виконання рішення суду про стягнення податкового боргу з фізичної особи - платника податків здійснюється не податковими органами, а державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ГУ ДПС у Волинській області є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 50378,64 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг в сумі 50378 (п`ятдесят тисяч триста сімдесят вісім) гривень 64 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський