Справа № 420/5316/25
Суддя: Караван Р.В.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5316/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каравана Р.В., розглянув в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 18.02.2025 через систему «Електронний суд» звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, у якому просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 передбаченого ст. 117 КЗпП України відшкодування в розмірі його середнього заробітку за шість місяців затримки розрахунку після звільнення;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 передбаченого ст. 117 КЗпП України відшкодування в розмірі його середнього заробітку за шість місяців затримки розрахунку після звільнення;

стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката пов`язану з розглядом справи в сумі підтвердження якої буде надано додатково.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він 06.02.2024 року був звільнений з посади секретаря судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області. Повний розрахунок при звільненні з ним Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснено не було, що змусило його звертатися за захистом своїх порушених прав до суду. За постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025 року у справі №420/9473/24, яка набрала законної сили, бездіяльність ТУ ДСА України в Херсонській області щодо невиконання наказу Білозерського суду № 01-68/20 від 14.12.2023 року визнана протиправною і зобов`язано відповідача здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати, яка не була йому виплачена при звільненні. Вказує, що відповідачем вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України протиправно не виконуються навіть після вирішення судом спору на його користь, повний розрахунок з ним безпідставно не здійснено до теперішнього часу та йому не виплачений середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку, як це передбачено ст. 117 КЗпП України, чим порушуються його права передбачені трудовим законодавством.

Відповідач з поданим позовом погодився частково, у поданому до суду відзиві просив позов задовольнити частково, застосувавши критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні. Вказує, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025 року у справі №420/9473/24 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснено нарахування матеріальної допомоги ОСОБА_1 .. Сума заборгованості становить 6637,23 гривень. Сума перерахунку після сплати податків становить 5110,67 гривень. Вказує, що з метою виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів Державною судовою адміністрацією України наказом № 53 від 11.02.2025 року затверджено паспорт бюджетної програми та кошторис ТУ ДСАУ в Херсонській області на 2025 рік за КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" в сумі 23, 4 тис. гривень. Станом на 01.01.2025 року на виконанні у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області знаходиться 32 рішення, серед яких і рішення по справі 420/9473/24 від 30.01.2025, на загальну суму 2348,699 тис. гривень. Зазначає, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16). Вважає, що відсутні підстави для встановлення судового контролю, оскільки стягнення коштів на користь стягувачів, зокрема і ОСОБА_1 на виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025 у справі №420/9473/24, здійснюється безпосередньо Державною казначейською службою України за бюджетною програмою 0501150 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя", що в свою чергу позбавляє Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області можливості самостійно виконати судове рішення у даній справі.

Позивач з наведеними у відзиві доводами відповідача не погодився. У поданій до суду відповіді на відзив зазначив, що висновки Верховного Суду у справах зазначених ТУ ДСА у відзиві не підлягають застосуванню в межах вирішення даного спору, оскільки такі висновки зроблені Верховним Судом у справах до 2019 року, в той час коли ст. 117 КЗпП України мала іншу редакцію. На даний час законодавець в ст. 117 КЗпП України встановив пряму норму, якою обмежив передбачене цією статтею відшкодування шестимісячним строком. Зазначає, що позивач безпосередньо після звільнення звернувся до ТУ ДСА у зв`язку з нездійсненням з ним повного розрахунку та до суду для вирішення виниклого спору, а тривалість нездійснення повного розрахунку при звільненні з позивачем залежить лише від протиправних дій ТУ ДСА, посадові особи яких й на даний час безпідставно не виконують вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України за наявності достатнього фонду заробітної плати для здійснення позивачу всіх належних виплат при звільненні. Доводи ТУ ДСА про «застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України» не можуть бути враховані судом по даному спору, оскільки позивачем по даній справі заявлені вимоги немайнового характеру щодо зобов`язання ТУ ДСА виконати вимоги ст. 117 КЗпП України.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд, дослідивши матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі

ВСТАНОВИВ:

Наказом Білозерського районного суду Херсонської області від 05 лютого 2024 року № 01-68/04 звільнено ОСОБА_1 , секретаря судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області із займаної посади 06 лютого 2024 року за угодою сторін, відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області за № 01-68/20 від 14.12.2023 року;

- зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області за № 01-68/20 від 14.12.2023 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2025 року у справі №420/9473/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року скасовано та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області за № 01-68/20 від 14.12.2023 року. Зобов`язано Територіальне управління державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області за № 01-68/20 від 14.12.2023 року з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача звернувся до Територіального управління ДСА України в Херсонській області з адвокатським запитом від 06.02.2025, в якому зокрема просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 6 місяців затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України та надати документальне підтвердження виконання вимог закону, а також надати довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_1

Територіальне управління ДСА України в Херсонській області листом від 12.02.2025 № 03-199/25 спрямувало довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 та зазначило, що документальні підтвердження стосовно виконання зазначених у запиті документів, в Територіальному управлінні відсутні.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 № 02-167/25 від 10.02.2025 останньому в грудні 2023 року нарахована заробітна плата в сумі 6700,00 грн., а в січні 2024 7100,000 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що у день звільнення позивача, йому не були виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області за № 01-68/20 від 14.12.2023 року.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не здійснено нарахування та виплату позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а тому позивні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд відхиляє наведені у відзиві на позовну заяві доводи відповідача щодо необхідності застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України з посилання на практику Верховного Суду, оскільки вказана практика є нерелевантною та до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки остання стосувалась правовідносин, що виникли під час дії статті 117 КЗпП України у редакції до набрання чинності Законом № 2352-ІХ (19 липня 2022 року).

Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції чинній до 19 липня 2022) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто попередня редакція статті 117 КЗпП України не містила жодних обмежень щодо строку нарахування середнього заробітку, у зв`язку з чим Верховним Судом була сформована судова практика щодо можливості застосування принципу співмірності під час визначення розміру середнього заробітку, що підлягає виплаті робітнику.

У той же час, спірні правовідносини врегульовані положеннями статті 117 КЗпП України (в редакції після 19 липня 2022 року), в яких визначений пресічний строк нарахування та виплати позивачу його середнього заробітку в шість місяців.

Щодо вимоги зобов`язального характеру суд зазначає наступне.

Верховний Суд, надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП України, неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема у постановах від 30 квітня 2020 у справі № 140/2006/19, від 26 листопада 2020 року у справі №520/1365/2020, від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20.

Зокрема, у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2023 року у справі № 240/9022/20.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно абзацу 1 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Виходячи з положень пунктів 2, 8 Порядку №100, середній заробіток за затримку остаточного розрахунку при звільненні визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість днів, що минули, починаючи з наступного дня після звільнення, по день фактичного розрахунку.

Водночас середній заробіток за затримку остаточного розрахунку є часткою розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням і кількості робочих днів у такому періоді.

Місяцями, що передують звільненню позивача, є грудень 2023 року та січень 2024 року, за які позивачу було нараховано грошове забезпечення на загальну суму 13800,00 грн. Кількість робочих днів за грудень 2023 та січень 2024 року складає 44 дні.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 313,64 грн. (13800/44).

Загальний період затримки розрахунку з 06 лютого 2024 року складає більше 6 місяців, а тому визначений шестимісячний період нарахування та виплати середнього заробітку згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України в редакції після 19.07.2022 складає 184 дні.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який має бути нарахований та сплачений на користь позивача становить 57709,76 грн. (313,64 х 184).

За таких умов, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 передбаченого ст. 117 КЗпП України відшкодування в розмірі його середнього заробітку за шість місяців затримки розрахунку після звільнення в сумі 57709,76 грн.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на всі встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Щодо заявленого позивачем клопотання про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи суд зазначає наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження понесених під час розгляду справи до суду було надано копію договору про надання правової допомоги №2/24/9 від 20.02.2024 року, копії додаткової угоди №1 від 20.02.2024 рок, а також копію Акту наданих послуг № 4 від 31.03.2025 на загальну суму 4000,00 грн.

Дослідивши вказані документи, суд зазначає що ними підтверджується факт надання правничої допомоги та її обсяг.

У той же час, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що дана справа є справою незначної складності. Розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, суд дійшов переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру та не є співмірними зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги.

Отже, з огляду на зазначене та виходячи з принципу обґрунтованості й пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в розмірі 3000,00 грн.

Щодо вимоги позивача про встановлення строку для подання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області до суду звіту про виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги предмет спору, суд дійшов висновку, що у вказаній категорії справ суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в даній категорії справ є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади.

Позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що прийняте рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконуватись.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання.

Керуючись статтями 2, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 передбаченого ст. 117 КЗпП України відшкодування в розмірі його середнього заробітку за шість місяців затримки розрахунку після звільнення.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 передбаченого ст. 117 КЗпП України відшкодування в розмірі його середнього заробітку за шість місяців затримки розрахунку після звільнення в сумі 57709,76 грн.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката пов`язану з розглядом справи в сумі 3000,00 грн.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) НОМЕР_1 .

Відповідач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Перекопська, 5; ідентифікаційний код в .

Суддя Роман КАРАВАН