Справа № 300/7973/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7973/23 пров. № А/857/14397/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на окрему ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року (постановлену головуючим суддею Главач І.А. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/7973/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) про визнання бездіяльність неправомірною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями щодо прийняття рішення, оформленого протоколом №139 від 25.10.2023 засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в частині непогодження забезпечення житлом полковника запасу ОСОБА_2 . Зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянути питання щодо надання постійного житла полковнику запасу ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду викладених у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення набрало законної сили 29.05.2024.

25.02.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача в якій просив:

прийняти дану заяву до розгляду у справі №300/7973/23 без сплати судового збору, як це роз`яснено КАС ВС у справі №520/9769/19 (постанова від 05.05.2022) та/або із звільненням заявника від такої сплати на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (див. Постанову Восьмого ААС від 07.05.2020 у справі №380/2259/20) у зв`язку з його статусом інваліда війни;

у порядку ст. 383 КАС України визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що всупереч рішенню суду у справі №300/7973/23 боржником в особі Комісії з контролю протиправно та свідомо надано квартиру іншому військовослужбовцю ОСОБА_3 , а не полковнику ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 заяву представника ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) про визнання бездіяльність неправомірною та зобов`язання до вчинення дій - задоволено. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями щодо неналежного виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі №300/7973/23. Зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню пункту 9 частини 1 статті 129, статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС України при виконанні рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі №300/7973/23. Встановлено Міністерству оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі №300/7973/23.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що у рішенні суду від 07.02.2024 констатовано про те, що позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем рішення оформленого протоколом засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщення про погодження ОСОБА_1 забезпечення житлом, оскільки позивача не забезпечено житловою площею повному обсязі.

Однак, відповідачем такі висновки суду до уваги не взяті та при повторному розгляді питання щодо надання постійного житла ОСОБА_1 відмовлено у погодженні такого з підстав, яким вже надана оцінка судом.

При цьому, відповідач вчиняв активні дії, скасовуючи свої ж попередні рішення, щодо розподілу наявного житла, а саме однокімнатної кв. АДРЕСА_1 Миколаєва, 129А, у с. Угорники, іншому військовослужбовцю старшому прапорщику запасу ОСОБА_4 , будучи обізнаним про перебування на розгляді справи за №300/7973/23 з листопада 2023 року.

Відтак, суд погодився із представником позивача, що викладене вище свідчить про невиконання відповідачем судового рішення по справі №300/7973/23.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційні скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить окрему ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні заяви.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи вимоги пунктів1, 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні і апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).

Відповідно до ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Зазначені вище правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05.02.2020 у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 у справі № 611/26/17.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024, яке 29.02.2024 набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями щодо прийняття рішення, оформленого протоколом №139 від 25.10.2023 засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в частині непогодження забезпечення житлом полковника запасу ОСОБА_1 та зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянути питання щодо надання постійного житла полковнику запасу ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

12.06.2024 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про зобов`язання Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянути питання щодо надання постійного житла полковнику запасу ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

30.07.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. відкрито виконавче провадження №75655045 з виконання виконавчого листа №300/7973/23 виданого 12.06.2024.

У зв`язку із відсутністю інформації щодо виконання рішення суду боржником, 03.09.2024 та 12.11.2024 державним виконавцем надіслано на адресу Міністерства оборони України вимогу щодо надання інформації відносно стану виконання рішення, а також заходів, які вживались боржником з метою його фактичного виконання у строк до 26.11.2024.

На виконання вимоги державного виконавця від 03.09.2024 листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.09.2024 № 370/11/2022 повідомлено про те, що Івано-Франківському КЕЧ доручено повторно направити документи до Комісії з контролю по розподілу квартири полковника запасу ОСОБА_1 . Цим листом також повідомлено, що за результатами вчинених дій Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Комісія з контролю) державного виконавця додатково повідомлять.

На виконання вимоги державного виконавця від 12.11.2024 листом Західного територіального юридичного відділу (документи на підтвердження повноважень не надані) від 26.11.2024 № 1168 за підписом ОСОБА_5 повідомлено, що розподіл квартири полковнику запасу ОСОБА_1 , на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 24.01.2023 було винесено на розгляд Комісії з контролю 25.10.2023 (протокол № 139). Однак, рішенням Комісії з контролю не погоджено розподіл квартири полковнику запасу ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що він є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , а також забезпечувався житлом з фондів Міністерства оборони України у м. Коломия. В подальшому квартира була розподілена іншому військовослужбовцю, старшому прапорщику запасу ОСОБА_4 на підставі рішення Комісії з контролю від 30.01.2024 № 1 (протоколи засідання Комісії з контролю від 25.10.2023 № 139 та від 30.01.2024 № 1 заявником не долучено). Комісією з Контролю 30.05.2024 (протокол № 130) повторно розглянуто зазначене питання та одноголосно відмовлено у розподілі Квартири полковнику запасу ОСОБА_1 на підставі абзацу 4 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (протокол засідання Комісії з контролю від 15.10.2024 № 139 заявником також не долучено). У зв`язку із цим, боржником в особі Комісії з контролю прийнято рішення, що у зв`язку з відсутністю вільних житлових приміщень у гарнізоні, пропонується розглянути питання надання житла для постійного користування полковнику запасу ОСОБА_1 після надходження житла до Івано-Франківського гарнізону.

Відтак, за невиконання без поважних причин рішення суду, 05.12.2024 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн та повторно зобов`язано виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Надалі, керуючись статями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повторним невиконанням рішення суду без поважних причин державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу від 14.02.2025 на суму 10200,00 грн (штраф у подвійному розмірі). Таким чином, боржником повторно не вжито жодних заходів на виконання рішення суду, у строки, визначені законом.

14.02.2025 державним виконавцем надіслано до Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлення щодо вчинення посадовими особами Міністерства оборони України кримінального правопорушення (№ 265).

Беручи до уваги викладене, керуючись вимогами п. 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.02.2025 ВП №75655045.

18.02.2025 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» направив для виконання та до відома постанову від 18.02.2025, винесену при примусовому виконанні виконавчий лист №300/7973/23 від 12.06.2024, що видав Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції вірно наголосив, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Зміст конкретних обставин, хронологія та послідовність дій позивача дають підстави вважати, що останній в повному обсязі виконав вимоги ч. 2 ст. 383 КАС України.

Так, рішення суду у даній справі перебувало на примусовому виконанні з 30.07.2024 по 18.02.2025, яке закінчено у зв`язку з тим, що державним виконавцем було вжито всіх заходів примусового виконання, визначених Законом, а виконати рішення без участі боржника неможливо Тобто, позивачем вичерпано усі можливі механізми примусового виконання рішення суду у даній справі,

Разом з цим, як встановлено судом та підтверджується відповідачем 1, на виконання рішення суду від 24.01.2023 Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями 25.10.2023 розглянуто питання щодо забезпечення ОСОБА_1 однокімнатною кв. АДРЕСА_3 (далі - Квартира).

Протоколом №139 від 25.10.2023 Комісією з контролю не погоджено надання Квартири ОСОБА_1 як такому, що є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , а також під час проходження військової служби був забезпечений житлом у АДРЕСА_5 за рахунок житлового фонду МО України.

Враховуючи висновки Комісії з контролю об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 28.12.2023 протоколом №15 скасовано попереднє рішення житлової комісії від 28.09.2023 протокол № 10 щодо надання Квартири полковнику запасу ОСОБА_1 та розподілено її іншому старшому прапорщику запасу ОСОБА_4 .

Надалі, комісією з контролю погоджено розподіл Квартири ст. прапорщику запасу ОСОБА_4 протоколом № 1 від 30.01.2024.

Разом з цим, Івано-Франківською міською радою (лист №886883 від 14.05.2024) відхилено клопотання Івано-Франківської КЕЧ району в частині оформлення відповідних документів на видачу ордер на Квартиру ст. прапорщику ОСОБА_4 з посиланням на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 про зобов`язання МО України в особі Комісії з контролю повторно розглянути питання щодо надання постійного житла полковнику запасу ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Івано-Франківською КЕЧ району відповідно до доручення Центрального управління інженерного забезпечення Командування Сил логістики ЗСУ (далі - Центральне управління) на підставі рішення суду надіслано облікову справу ОСОБА_1 для розгляду Комісією з контролю (без списку розподілу житлової площі у зв`язку з тим що зазначена Квартира на той час розподілена ОСОБА_4 ).

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 Комісією з контролю у травні 2024 розглянуто повторно питання розподілу Квартири ОСОБА_1 та одноголосно відмовлено на підставі абзацу 4, пункту 1, ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, що оформлено протоколом № 103 від 30.05.2024.

На виконання протокольного рішення Івано-Франківською КЕЧ району повторно було надіслано до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради документи щодо надання для постійного користування Квартири старшому прапорщику ОСОБА_4 . За результатами розгляду із зазначеного питання ОСОБА_4 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 11.07.2024 видано ордер № 0011640 на вселення в вищезазначену Квартиру, яка в подальшому ним приватизована (свідоцтво СТЕ 052425 від 27.08.2024).

Крім цього, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 Комісією з контролю у жовтні 2024 року протоколом від 15.10.2024 № 189 запропоновано розглянути питання надання ОСОБА_1 іншого житла для постійного проживання після надходження такого для розподілу до Івано-Франківського гарнізону.

Разом з цим, в рішенні суду від 07.02.2024, суд зробив наступні висновки «…Воднораз, суд наголошує, що відповідно до частини статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не потребує доказуванню обставина, встановлена рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 справа №300/4755/22, що набрало, за наслідками апеляційного оскарження, законної сили 28.06.2023, щодо однієї із причин (підстав) прийняття оспорюваного рішення оформленого протоколом №139 від 25.10.2023 в даній адміністративній справі №300/7973/23, а саме: отримання житла в м. Коломия в 1992 році за рахунок Міноборони.

Так, як встановлено рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 справа №300/4755/22:

«…у 1992 році ОСОБА_1 став співвласником однокімнатної квартири житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 39,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 в рівних долях з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (позивач, його дружина, син 1989 року народження). Відповідно розмір забезпеченості житловою площею у вказаній квартирі на одного проживаючого був менший за 8 кв.м. та складав 5,73 кв.м.

ОСОБА_1 , як співвласник цієї нерухомості, скористався правом на безоплатну приватизацію 1/3 вказаного житла. Тобто, виходячи з розрахунку розміру квартири, позивач реалізував своє право на приватизацію на 5,7 кв.м. житлової площі та на 13,06 кв.м. загальної.

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (Філія - Івано-Франківське обласне управління) видало позивачу довідку від 09.07.2019 № 108.067-08/315, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у списках громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів за адресою: АДРЕСА_6 . Майновий сертифікат отримав. Житловий чек використав частково - залишок 1,97 грн.

Крім того, відповідно до довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» (Філія Івано-Франківське обласне управління) від 09.07.2019 № 108.067-08/314 вищенаведена інформація наведена щодо всіх членів сім`ї позивача. Житловий чек використали частково залишок 1,97 грн кожному.

З огляду на вищевикладене та ураховуючи приписи абзацу 3 п. 2 Інструкції № 380, позивач та члени його сім`ї використали право на безоплатну приватизацію житла не в повному обсязі. Разом з тим чинним законодавством, у разі неповної реалізації права на приватизацію, передбачена можливість надання військовослужбовцям житла за умови врахування житлової площі у квартирі, яка знаходиться у приватній власності військовослужбовця або членів його сімї.

За приписами ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII (далі - Закон № 2482-XII) приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно зі ст. 4 Закону № 2482-XII приватизація житла в Україні здійснюється з використанням житлових чеків, що видаються кожному громадянину.

При цьому, якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (ч.2 ст. 5 Закону № 2482-XII).

Виходячи з вищевикладеного, для приватизації житла належало отримати житлових чеків з розрахунку 21 кв. м. на кожного члена сім`ї та додатково 10 кв. м. на сім`ю, що в сумі складає 73 кв. м. Оскільки сім`єю позивача було приватизовано квартиру загальною площею 39,2 кв.м. (по 1/3 кожний), то різниця 33,8 кв. м. повинна була бути надана сім`ї у якості житлових чеків, що підтверджується вищевказаними довідками ПАТ «Державний ощадний банк України», які містяться серед матеріалів справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.06.2010 № 15-рп/2010 у справі N 1-38/2010 встановлено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Враховуючи вищенаведене, право на приватизацію житла використано позивачем не в повному обсязі, виходячи з невикористаних житлових чеків на площу, що становить різницю між санітарною нормою в 21 кв. м. та 1/3 приватизованого раніше житла в м. Коломия. Тобто ОСОБА_1 має право безоплатно приватизувати житлове приміщення за винятком приватизованої частки житла.

У 2022 році позивачу погоджено на склад сім`ї 1 особа. розподіл однокімнатної постійної квартири за адресою: АДРЕСА_7 , житловою площею 20,9 м. кв., загальною площею - 43,3 м. кв., як інваліду війни 3 групи. За твердженням позивача, житловою комісією Івано-, ІНФОРМАЦІЯ_3 , при зарахуванні його на квартирний облік, було враховано рівень забезпечення житловою площею при отриманні квартири в м. Коломия на склад сім`ї з 3 осіб, який склав 5.7 м.кв. на особу, що значно менше рівня середнього забезпечення житлом в Івано -Франківській області, який становив 8 м.кв. на особу.

Аналізуючи вміст облікової справи за реєстраційним номером 474 ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо полковника запасу ОСОБА_1 , наявної серед матеріалів справи, суд погоджується, що факт приватизації та відчуження розподіленої позивачу та членам його сім`ї квартири житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 39,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 не приховувався позивачем при постановці на квартирний облік та у сукупності з іншими факторами був врахований житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 при прийнятті рішення щодо розподілу житла інваліду війни 3 групи.

Крім того, виходячи з відомостей, відображених у Списку надання житлової площі для постійного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_5 , затвердженого 02.08.2022 року та підписаного начальником Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, полковником ОСОБА_8 , факт отримання та приватизації житла був достеменно відомий відповідачу-2».

Оскільки означені обставини щодо не забезпечення позивача житловою площею в повному обсязі, з урахуванням факту отримання квартири в м. Коломия, встановлена у справі №300/4755/22, то такі, в силу вимог частини 4 статті 78 КАС України, не підлягають встановленню повторно в межах розгляду цієї справи, а відповідні доводи позивача підтверджують протиправність спірного рішення в цій частині.

Стосовно підстави у прийнятті оскаржуваного рішення щодо наявності у ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири у м. Івано-Франківськ, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що позивач не має власного житла, згідно довідки №354794613 від 17.11.2023 Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а трьохкімнатна квартира належить батьку позивача. Протилежного відповідачем 1 не доведено та не спростовано як в оспорюваному рішенні, так і у відзиві на позов.

А тому, приймаючи оскаржуване рішення від 25.10.2023 №139, відповідач 1 керувався виключно припущеннями, які не підтвердженні беззаперечними і достатніми доказами, які б давали підстави для висновку про наявність у ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири та, як наслідок, відсутність у позивача права на отримання житла. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Крім цього, як на момент прийняття Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщеннями рішення оформленого протоколом № 71 від 11.08.2022 (дослідженого у справі №300/4755/22), так і на момент прийняття оспорюваного рішення оформленого протоколом №139 від 25.10.2023 в даній адміністративній справі №300/7973/23, в обліковій справі ОСОБА_1 були наявні одні і ті ж документи.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, що висловлені у постанові від 18.03.2021 у справі №280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків,

обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування…».

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що у рішенні суду від 07.02.2024 констатовано про те, що позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем рішення оформленого протоколом засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщення про погодження ОСОБА_1 забезпечення житлом, оскільки позивача не забезпечено житловою площею в повному обсязі.

Однак, відповідачем такі висновки суду до уваги не взяті та при повторному розгляді питання щодо надання постійного житла ОСОБА_1 відмовлено у погодженні такого з підстав, яким вже надана оцінка судом.

За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачем норм чинного законодавства при виконання рішення суду, а відтак наявні підстави для застосування заходів судового контролю у порядку ст. 383 КАС України, оскільки викладене вище свідчить про невиконання відповідачем судового рішення по справі №300/7973/23.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а окрему ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 300/7973/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула