Справа № 650/1368/25
Суддя: Сікора О. О.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 650/1368/25
провадження № 2-а/650/18/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

у складі головуючого судді Сікори О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Чечун В.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в селищі Велика Олександрівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, третя особа: Поліцейський І взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, рядової поліції Кондратюк Інни Валеріївни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить: скасувати постанову серії ЕНА №4176236 від 1 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Щодо судових витрат позивач просить: стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що 01.03.2025 року Поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, рядовою поліції КОНДРАТЮК Інною Валеріївною була складена оскаржувана постанова, якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за те, що 01.03.2025 року о о 14 год. 54 хв. По вул. Шкільна, села Іванове позивач керуючи ТЗ рухався зі швидкістю руху 90 км/год в межах населеного пункту, де дозволена максимальна швидкість руху не більше 50 км/год, чим перевищив допустиму швидкість руху на 40 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС008449, ПВР: 474513;470956, чим порушив п. 12.4 ПДР (перевищення швидкості руху).

Його притягнення до адміністративної відповідальності вважає незаконним, оскільки постанова винесена без належних та допустимих доказів та із порушенням процедури розгляду справи.

09 квітня 2025 року від представника відповідача Нагнибіда О.М., надійшов відзив на позов в якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Вказав, що позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності з огляду на те, що ним перевищено швидкість, що зафіксовано належними доказами зокрема приладом який згідно своїх характеристик може працювати як автоматично так і в руках, що вказано в посібнику до останнього, а тому посилання позивача на не правомірність фіксації правопорушення в ручному режимі є помилковим. Крім того, представник вказав, що позивачем не надано доказів які б спростували правомірність фіксації перевищення швидкості, а посилання на недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для скасування постанови оскільки перевага надається змісту документу, а не його зовнішньому вигляду. Представник відповідача, зазначає, що оскільки позивач не надав доказів відсутності в його діях інкримінованого правопорушення, а стороною відповідача надано відеозаписи та покази технічних приладів, якими підтверджено вину ОСОБА_1 , в його діях наявний склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП, відтак просить рішення суб`єкта владних повноважень залишити без змін, а позовну заяву Павловича Р.І, без задоволення.

Розгляд справи здійснено у спрощеному порядку без виклику сторін.

Перевіривши наведені обставини, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

01.03.2025 року Поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, рядовою поліції КОНДРАТЮК Інною Валеріївною була складена оскаржувана постанова, якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за те, що 01.03.2025 року о 14 год. 54 хв. по вул. Шкільна, села Іванове позивач керуючи ТЗ рухався зі швидкістю руху 90 км/год в межах населеного пункту, де дозволена максимальна швидкість руху не більше 50 км/год, чим перевищив допустиму швидкість руху на 40 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС008449, ПВР: 47451 3;470956, чим порушив п. 12.4 ПДР (перевищення швидкості руху).

Зі змісту відео наданого представником відповідача та зазначеного у вказаній постанові як додаток, повноту та достовірність якого позивач не заперечив, зафіксоване можливе правопорушення, а саме 01.03.2025 року о 14 год. 54 хв. по вул. Шкільна, села Іванове де позивач керував ТЗ з державним номерним знаком НОМЕР_1 , проти чого ОСОБА_1 , не заперечує, однак вказує, що рух автомобіля був в дозволених межах визначених законодавством, а швидкість руху 90 км/год в межах населеного пункту визначена з порушенням процедури фіксації оскільки не була здійснена в автоматичному режимі.

Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів перевищення швидкості ОСОБА_1 , суду не надано.

Так, згідно із частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 71 КАС України, суд не може перекласти тягар доказування протиправності оскаржуваного акта індивідуальної дії на позивача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 12.1 ПДР визначено, що водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, який перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Загальні обмеження швидкості, зокрема п. 12.4 ПДР, поширюється на всю територію України. У населених пунктах, рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год. Таке обмеження стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

Пунктом 12.9 (б) ПДР, визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена відповідальність перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі зі швидкістю, що перевищує більш як на двадцять кілометрів на годину та саме в межах населеного пункту.

Так, позивач заперечував щодо правильності виміру швидкості руху його автомобіля, з огляду на те, що TruCam ТС008449, не є приладом автоматичної фіксації порушень ПДР.

Надаючи оцінку таким твердженням, суд враховує, що відповідач посилається на доказ адміністративного правопорушення відеофіксацію події.

Також, суд враховував, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматично, відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом "Про Національну поліцію" (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото-і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону "Про Національну поліцію". Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.70"), вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону, згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, у ході розгляду справи відповідач не довів правомірності своїх дій щодо винесення оскаржуваної постанови, з огляду, що не надані докази: точності виміру приладу "TruCam ТС008449"; місця фіксації події; наявності або відсутності дорожнього знаку «5.70» ПДР; наявності або відсутності дорожнього знаку «3.29» ПДР. При дослідженні доказу на підтвердження начебто вчинення інкримінованого порушення, надано відеозапис, на якому помітно тремтіння приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCam з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

Зазначене узгоджується зі існуючою судовою практикою, зокрема у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду міста Львова від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20 п, а також у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду 758/8181/23 від 24 січня 2024 року. Так, колегія суддів Шостого апеляційного суду зауважила, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу інспектор поліції не може тримати в рука прилад TruCam. Натомість він повинен бути стаціонарно вмонтований, що підтверджують приписи ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Так враховуючи, що факт вказаного порушення за стандартом «поза розумним сумнівом» підтверджений бути не може, оскільки відповідні відомості зафіксовані на відео яке викликає сумніви, з причин використання приладу TruCam з руки (рук), а сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності без супроводження її належними доказами не може свідчити про вчинення особою правопорушення оскільки всі сумніви, щодо факту вчинення правопорушення вказують на не підтвердження вини останньої. Крім того, наявність відео запису порушення ПДР, не можуть бути самостійним доказом вини особи, а також не можуть звільняти поліцейського від обов`язку зібрати та надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження факту вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення, натомість представник відповідача у наданому відзиві вказує на факт не надання позивачем доказів відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, що не відповідає вимогам ч. 2 ст.77 КАС України. Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм закону та встановлених обставин суд дійшов висновку що відповідач у порушення вимог ч. 2 статті 71 КАС України, не довів правомірність рішення, не забезпечив оскаржувану постанову належними (поза розумним сумнівом) доказами, не спростував твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, тому відповідач, не спростував презумпцію своєї винуватості, адже вона дає можливість вважати встановленою неправомірність його рішень, дій чи бездіяльності. Відтак особа яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається добросовісною.

Враховуючи, що при розгляді справи не встановлені обставини, які можуть свідчити про вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення та з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись вищенаведеними положеннями КАС України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, третя особа: Поліцейський І взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, рядової поліції Кондратюк Інни Валеріївни, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №4176236 від 1 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду в сумі 605,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 04 червня 2025 року.

Суддя: _______________ О.О. Сікора