Справа № 420/22790/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/22790/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 року у справі №420/22790/24 за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання бездіяльності та відмови протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

19.07.2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправною відмову Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 19.05.2016 року;

- зобов`язати Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 19.05.2016 року;

- визнати протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки такого розрахунку тобто з 20.05.2016 року по 11.06.2024 року;

- зобов`язати Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період від звільнення до виплати з 20.05.2016 року по 11.06.2024 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що відповідачем порушено вимоги статей 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, оскільки не виплачено йому при звільненні індексацію грошового забезпечення, а тому ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Більше того, як стверджував позивач, у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідачем індексації грошового забезпечення, ОСОБА_1 має право на отримання компенсації втрати частини доходів згідно до приписів статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 13 вересня 2024 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 19.05.2016 рік.

Зобов`язано Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 19.05.2016 рік.

Визнано протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки такого розрахунку тобто з 20.05.2016 року по 11.06.2024 року.

Зобов`язано Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період від звільнення до виплати з 20.05.2016 року по 11.06.2024 року.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що чинне законодавство про працю, її оплату та вирішення спорів про працю, зокрема, приписи статті 117 КЗпП України є загальними і поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Оскільки індексацію грошового забезпечення позивачу не виплачено в день його виключення зі списків особового складу, тому відповідно до статті 117 КЗпП України ОСОБА_1 має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

При цьому, судом попередньої інстанції вказано про те, що у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Як зауважено окружним адміністративним судом, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представником Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (далі скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 117 Кодексу законів про працю України, зокрема без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.03.2023 року у справі №640/11699/21, щодо стягнення середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні.

Як вказує скаржник, установивши порушення законодавства про оплату праці, що створює підставу для відповідальності роботодавця за статтею 117 КЗпП України, суд повинен визначити розмір як суми, яка була несвоєчасно виплачена, так і самостійно обчислити середній заробіток за час несвоєчасного розрахунку.

Відтак, при вирішенні цього спору, якщо суд першої інстанції дійшов висновку про порушення права позивача на отримання належної йому суми індексації грошового забезпечення, покладення обов`язку на відповідача з визначення суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, є безпідставним.

Крім того, на переконання скаржника, вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів не може розглядитись судом одночасно з вирішенням питання стосовно виплати середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а тому такі вимоги є передчасними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як установлено судом першої та апеляційної інстанцій, у період з 01.01.1999 року по 03.03.2022 року ОСОБА_1 проходив службу в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області та Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області.

Як слідує з установлених судами у справі №420/25336/23 обставин, згідно до витягу із наказу начальника Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 19.05.2016 року № 223 підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , який здав справи та посаду старшого інженера дослідно-випробувальної лабораторії аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області та наказом Головного управління ДСНС України в Одеській області від 13 травня 2016 року № 642 о/с призначений на посаду інспектора відділу нагляду (контролю) за особливо-важливими об`єктами центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України в Одеській області, 19 травня 2016 року виключено із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення підрозділу.

Відповідно до витягу із наказу начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 03.03.2022 року № 108 о/с (по особовому складу) підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , колишнього заступника начальника Головного управління ДСНС України в Одеській області, який перебуває у розпорядженні начальника Головного управління ДСНС України в Одеській області та який наказом ДСНС України від 25 лютого 2022 року № 76 о/с звільнений із служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпункту 3 (за станом здоров`я), виключено з кадрів ДСНС України 03 березня 2022 року та знято з усіх видів забезпечення.

На виконання рішення суду у справі №420/25336/23, 11.06.2024 року Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області виплачено на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у сумі 10793 грн. 66 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції №522 від 11.06.2024 року. (а.с.38)

Відтак, як з`ясовано апеляційним судом, остаточний розрахунок з ОСОБА_1 відповідачем проведено не в день виключення зі списків особового складу загону - 19.06.2016 року, а лише 11.06.2024 року.

Уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що заявлені позивачем вимоги стосовно нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення не можуть розглядатись одночасно з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, судова колегія вказує про таке.

Згідно до частиною 1 статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Відповідно до частини 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

За правилами частин 4 та 5 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Згідно із частиною 6 статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Зі змісту вищенаведених процесуальних норм слідує, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.

Пунктом 23 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Пов`язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.

Відтак, у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, що належать до розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як убачається з позовної заяви, позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення.

Слід зазначити, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Стягнення ж з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності, який спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно із умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Тобто, вказані механізмами пов`язані між собою підставою для їх застосування, а саме з невиплатою належних особі коштів. У випадку ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення. При цьому, обидві ці механізми мають на меті відшкодування втрат працівника у зв`язку зі зловживання з боку роботодавця в частині несвоєчасно виплаченого доходу (коштів).

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вказує про безпідставність доводів скаржника про неможливість розгляду заявлених позивачем вимог в одному провадженні.

Що ж стосується вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.05.2016 року по 11.06.2024 року, апеляційний суд вказує про таке.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України (у редакції чинній на момент виключення позивача із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення підрозділу) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» текст статті 117 КЗпП України викладено у такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».

Указана редакція статті 117 КЗпП України набула чинності з 19 липня 2022 року.

Судова колегія звертає увагу, що протиправну бездіяльність відповідача щодо не здійснення повного розрахунку із позивачем при виключенні із списків особового складу загону (не здійснення виплати індексації грошового забезпечення ) установлено судовим рішенням у справі №420/25336/23.

Так, на виконання рішення суду у справі №420/25336/23, 11 червня 2024 року відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 10793 грн. 66 коп.

Наведене свідчить, що відповідачем проведено фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення поза межами строку, установленого статтею 116 КЗпП України.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності, який застосовується у розмірі середнього заробітку, спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно із умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Ураховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі приписів статті 117 КЗпП України.

За таких обставин, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення.

Разом з цим, Верховний Суд, надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП України, неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку органом, який виносить рішення по суті спору (зокрема, у постановах від 30.04.2020 у справі №140/2006/19, від 26.11.2020 у справі №520/1365/2020, від 29.11.2021 у справі №120/313/20-а).

Так, у постанові від 30.04.2020 року у справі №140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Втім, суд першої інстанції, дійшовши такого висновку не визначив конкретного розміру такого відшкодування, у зв`язку з чим колегія суддів уважає за необхідне здійснити відповідний розрахунок належної до виплати суми.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Положеннями абзацу першого пункту 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно до змісту довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 слідує, що за останні два місяці, які передували виключенню зі списків особового складу загону позивачу нараховано грошове забезпечення у загальному розмірі 8084 грн. 48 коп. ( за березень 2016 року у розмірі 3849 грн. 73 коп., за квітень 2016 року у розмірі 4234 грн. 73 коп.) Кількість днів служби за період березень квітень 2016 року становить 61 календарний день.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становила 132 грн. 53 коп. (8084 грн. 48 коп. / 61 дні).(а.с.58).

Слід зазначити, що період затримки з 20 травня 2016 року (з наступного дня після виключення зі списків особового складу загону) до 18 липня 2022 року (до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.

До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, суд може застосувати принцип співмірності і зменшити розмір такої виплати.

У постанові Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року по справі №480/3105/19 зазначено про те, що у разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Апеляційний суд наголошує, що указані висновки стосуються застосування статті 117 КЗпП України у редакції, до внесення у неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строку виплати у 6 місяців.

Відтак, для правильного вирішення цього спору необхідно установити розмір усіх належних при звільненні сум, який становить 100% (суми, які були виплачені ОСОБА_1 у день виключення зі списків особового складу загону + розмір індексації, нарахованої на виконання рішення у справі №420/25336/23) та з урахуванням установленого визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 20 травня 2016 року до 18 липня 2022 року, застосувавши висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.

Проте, період з 19 липня 2022 року до 11 червня 2024 року (дата проведення остаточного розрахунку) регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. Разом з цим, при визначенні суми заборгованості до указаного періоду не застосовується принцип співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Так як слідує з матеріалів справи, кількість днів затримки розрахунку з 20.05.2016 року до 18.07.2022 року складає 2251 календарних днів.

Відтак, середнє грошове забезпечення за вказаний час затримки виплат (2251 днів) становить 298325 грн. 03 коп. (2251 днів х 132 грн. 53 коп.).

У порівнянні із виплаченими сумами індексації грошового забезпечення, які становлять 10793 грн. 66 коп., розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, значно перевищує розмір невчасно виплачених сум.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц розглянула питання визначення пропорційного та співмірного розміру коштів, які підлягають стягненню з роботодавця у зв`язку з несвоєчасними виплатами працівникам.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, суд зазначив, що необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховний Суд у справі №200/4185/20-а дійшов висновку, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про виплату належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було установлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Апеляційним судом під час вирішення справи ураховані указані критерії, а також правова позиція та механізм розрахування коефіцієнта істотності частки складових заробітної плати у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, викладені Верховним Судом під час вирішення справи № 806/2473/18, де у постанові від 30.10.2019 року суд дійшов наступних висновків.

Коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку розраховується за наступною формулою (з урахуванням предмету спору):

- виплачена індексація грошового забезпечення або інша частка недоплачених коштів / середній заробіток за час затримки розрахунку * 100 (помножити на 100). Коефіцієнт у відсотках.

Сама ж сума, яка підлягатиме виплаті з урахуванням принципів пропорційності та співмірності, а також істотності частки складових заробітної плати, розраховується за такою формулою:

- середньоденний розмір грошового забезпечення * коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати, отримане помножити на кількість днів (календарних або робочих) затримки розрахунку.

Суд апеляційної інстанції ураховує зазначений механізм обчислення, сформульований Верховним Судом та здійснює розрахунок наступним чином:

- середньоденне грошове забезпечення позивача складає 132 грн. 53 коп. (згідно до довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 ), розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 20 травня 2016 року (дата виключення зі списків особового складу загону) по 18 липня 2022 року становить 298325 грн. 03 коп.

Коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку вираховується так:

- 10793 грн. 66 коп. (індексація грошового забезпечення)/ 298325 грн. 03 коп. (розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку) х 100 = 3,6%.

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 3,6% становить: 132 грн. 53 коп. (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 3,6% = 4 грн. 77 коп.; 4 грн. 77 коп. х 2251 (днів затримки розрахунку) = 10737 грн. 27 коп.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.05.2016 року по 18.07.2022 року у розмірі 10737 грн. 27 коп. є співмірною із загальною сумою не виплачених відповідачем позивачеві коштів (10793 грн. 66 коп.).

Крім цього, судова колегія зазначає, що кількість календарних днів затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 року до 11.06.2024 року складає 694 календарних днів.

Разом з цим, апеляційний суд враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 року по справі №560/11489/22, у відповідності до яких, за вказаний період затримки підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України в редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ, щодо обмеження періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, а саме шістьма місяцями.

Отже, за період з 19.07.2022 року по 19.01.2023 року включно середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні становить 24518 грн. 05 коп. (185 днів х 132 грн. 53 коп.).

Відтак, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.05.2016 року по 11.06.2024 року у загальному розмірі становить 35 255 грн. 32 коп. (10737 грн. 27 коп. + 24518 грн. 05 коп.).

Апеляційний суд не вирішує питання про утримання з цих коштів податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене вище, апеляційним судом установлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а саме:

- не визначено розмір середнього заробітку та не установлено часу затримки повного розрахунку;

- не досліджено відповідні докази, які надані відповідачем щодо підрахунку середнього заробітку для визначення співмірності його з сумою заборгованості;

- не враховано критерії, вказані Верховним Судом у рішеннях в подібних спорах щодо зменшення розміру відшкодування, при цьому покладено на відповідача зобов`язання щодо самостійного визначення середнього заробітку за час затримку повного розрахунку при звільненні, залишивши поза увагою наявну в матеріалах справи довідку про доходи позивача.

Наведене призвело до неправильного застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права, а відтак, відповідно до ст. 315,317 КАС України, оскаржуване рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 року у справі №420/22790/24 скасувати в частині щодо задоволених позовних вимог про:

«Зобов`язання Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період від звільнення до виплати з 20.05.2016 року по 11.06.2024 року.».

У цій частині по справі №420/22790/24 прийняти нове судове рішення.

Зобов`язати Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.05.2016 року по 11.06.2024 року у загальному розмірі 35 255 грн. 32 коп. (тридцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 32 копійки).

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 року у справі №420/22790/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький