Справа № 460/9227/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/9227/24 пров. № А/857/30838/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Матковської З.М.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №460/9227/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Максимчук О.О., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту рішення 31 жовтня 2024 року)

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 2), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 26.07.2024 №63 про відмову позивачу у призначенні пенсії та зобов`язати відповідача-2 призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 починаючи з 25.07.2024.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він звернувся 18.07.2024 до Пенсійного фонду за призначенням пенсії відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі Закон №1058-IV), однак отримав відмову відповідача-1, яка обґрунтована тим, що позивач не досяг віку 50 років, передбаченого статтею 114 Закону №1058-IV. Позивач вважає, що після досягнення 45 року він отримав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII), оскільки рішенням Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що такі дії відповідача-1 є протиправними, суперечать вимогам чинного законодавства, а тому просить суд позов задовольнити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №460/9227/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.07.2024 №63 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 25.07.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 25.07.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги. Вважають, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області покликається на те, що судом першої інстанції не враховану норми п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким визначається право на отримання пенсії.

Статтею 114 п. 2 Закону №1058 (яка станом на день звернення позивача за призначенням пенсії неконституційною не визнавалась та є діючою) чітко визначено, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - зокрема жінки після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вік позивача на момент звернення становить 44 роки. Страховий стаж позивача з урахуванням кратності становить 27 років 02 місяці 14 днів. Пільговий стаж позивача (за Списком № 1) становить 21 рік 08 місяців 26 днів.

Враховуючи зазначене та вимоги чинного законодавства, оскільки позивач не досягла віку, встановленого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (50 років) то підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України на даний час відсутні.

Судом не враховано, що норми ст. 114 Закону №1058 є чинними, Верховною Радою не було внесено зміни до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Норми Закону № 1788-ХІІ в частині призначення пенсій на пільгових умовах за Списком № 1 не підлягають застосуванню, так як, з 11 жовтня 2017 року порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 регулюється Законом № 1058-IV, а тому умови призначення пільгової пенсії ОСОБА_1 мають визначатися на підставі ст.114 Закону №1058-IV, а не на підставі пункту «а» ст.13 Закону1788-ХІІ.

На підставі вищевикладеного рішення суду першої інстанції має бути скасоване, а рішення яке прийняло Головне управління є доведеним згідно норм діючого законодавства.

У своїй апеляційній скаргі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зазначає, що На дату звернення 18.07.2024 позивачці виповнилося 44 роки 11 місяців 24 дні. Згідно з наданими документами, страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 2 місяці 14 днів, з урахуванням кратності 48 років, 2 місяці 14 днів, стаж роботи за Списком № 1 21 рік 8 місяців 26 днів.

Посилання Позивача у адміністративному позові на ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1- р/2020 (далі - Рішення № 1-р/2020) яким зміни до ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі Закон № 213-VІІІ), були визнані неконституційними та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах на підставі ст. 13 Закону № 1788-ХІІ є безпідставними виходячи з наступного, норми Закону № 1788-ХІІ в частині призначення пенсій на пільгових умовах за Списком № 1 не підлягають застосуванню, так як, з 11 жовтня 2017 року порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 регулюється Законом № 1058-IV, а тому умови призначення пільгової пенсії ОСОБА_1 мають визначатися на підставі ст. 114 Закону № 1058-IV, а не на підставі пункту «а» ст. 13 Закону 1788-ХІІ.

Оскільки, на дату звернення (18.07.2024) ОСОБА_1 виповнилося 44 роки, при необхідних 50-ти, то для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст. 114 Закону № 1058-IV немає законних підстав.

Апелянт вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення від 26.07.2024 №63 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону 1058- IV прийнято правомірно.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Позивач є громадянкою України, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Бурштин Галицького району Івано-Франківської області та ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла віку 45 років.

18.07.2024 позивач звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV. З урахуванням принципу екстериторіальності вказану заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким 26.07.2024 прийнято рішення №63 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, яке обґрунтоване недосягненням позивачем пенсійного віку передбаченого ст. 114 Закону №1058-IV. У вказаному рішенні відповідачем зазначено про те, що вік заявника на дату звернення становить 44 роки 11 місяців 24 дні, страховий стаж становить 27 років 2 місяці 14 днів, з урахуванням кратності 48 років 2 місяці 14 днів, а стаж роботи за Списком №1 становить 21 рік 8 місяців 26 днів.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є рішення відповідача-1 від 26.07.2024 №63 про відмову позивачу у призначенні пенсії та зобов`язання відповідача-2 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 починаючи з 25.07.2024.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд виходив з того, що оскаржуване рішення від 26.06.2024 №63 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню. А тому суд вважав, що у цій справі наявні фактичні і правові підстави для ухвалення судом рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 від 26.07.2024 №63 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 25.07.2024, а також зобов`язання відповідача-2 виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 25.07.2024.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1788-XII та Законом № 1058-ІV.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним особам, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII (у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі також - Закон № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15):

Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема статтю 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Статтю 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінка.».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що вказаними положеннями Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років. Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 23 січня 2020 року при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Тобто, з 23 січня 2020 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років жінкам, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII, необхідно виходити з того, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, - жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено, що від 26.07.2024 №63 відмовлено у призначенні пенсії за віком за Списком №1, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме недосягнення позивачем 50 років.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з рахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15), а не Закону №1058-IV, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, однак вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року справа №360/3611/20 та у постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року справа №240/21724/20.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 18.07.2024, позивачу виповнилось 44 роки 11 місяців 24 дні, що не заперечується відповідачем, тобто позивач звернувся за призначенням пенсії не раніше ніж за місяць (фактично за 7 днів) до досягнення пенсійного віку 45 років, що є допустимим відповідно до пункту 1.7. Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 25.11.2005 №22-1.

З оскаржуваного рішення відповідача від 26.07.2024 №63 вбачається, що страховий стаж позивача складає 48 років 2 місяці 14 днів, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком №1 становить 21 рік 8 місяців 26 днів.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивач досяг необхідного віку 45 років та у нього наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №460/9227/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін