Справа № 400/7096/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/7096/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року (суддя Птичкіна В.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 25.04.2025) про прийняття звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

29.01.2022 набрало законної сили рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі №400/7096/21, яким:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії за віком з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням надбавки до пенсії як дитині війни, починаючи з 07.10.2009, та здійсненні осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням надбавки до пенсії як дитині війни, починаючи з 07.10.2009 року, та здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017, та вчинити відповідні виплати на визначений пенсіонером банківський рахунок, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до 30.01.2023 подати до суду звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі №400/7096/21.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 відмовлено у прийнятті звіту та встановлено новий строк для подання звіту.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 відмовлено у прийнятті звіту та встановлено новий строк для подання звіту.

08.04.2025 до суду надійшов звіт відповідача, у якому зазначалося, що на виконання вказаного рішення суду (з урахуванням ухвали суду від 07.03.2025) Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії позивача відповідно до покладених судом зобов`язань, з урахуванням зміни прожиткового мінімуму та з нарахуванням надбавки до пенсії як дитині війни, що підтверджується розпорядженням від 04.04.2025 №107431.

Відповідно до доданих відповідачем розрахунків, загальна сума доплати пенсії за період з 07.10.2009 до 30.04.2025, без урахування надбавки до пенсії як дитині війни, склала 273863,74 грн, в частині нарахування надбавки до пенсії як дитині війни 11831,81 грн. Відомості щодо заборгованості за рішенням суду від 29.12.2021 у справі №400/7096/21 внесено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області до «Реєстру судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Відповідач зазначає, що на сьогодні проведено виплату за рішеннями суду, що набрали законної сили 19.11.2020. Рішення суду від 29.12.2021 у справі №400/7096/21 набрало законної сили 29.01.2022, тобто після 19.11.2020. Відповідач підсумовує, що на день звернення позивача із заявою про встановлення судового контролю, черговість виплати коштів по вищезазначеному рішенню суду не настала. Крім того, відповідач зазначає, що позивачу необхідно звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для вирішення питання щодо виплати пенсії, оскільки рахунок позивача в АТ КБ «ПриватБанк» був закритий за заявою позивача.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 прийнято звіт ГУ ПФУ в Миколаївській області про виконання рішення звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі №400/7096/21.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач натепер ужив достатніх заходів з виконання рішення суду, нарахував та облікував суму боргу для наступної виплати, не ухиляється від виконання рішення суду, і виконання рішення суду в повному обсязі (в частині виплати 285 695,55 грн) залежить в цьому випадку не від дій відповідача, а від виділення йому коштів з Державного бюджету на відповідні бюджетні програми.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року скасувати та відмовити у прийнятті звіту, накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області штраф за невиконання судового рішення по справі №400/7096/21, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надати новий звіт про виконання рішення суду у справі №400/7096/21.

В обґрунтування поданої скарги зазначається, що відповідачем рішення суду в частині виплати ОСОБА_2 пенсії в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб не виконано та не здійснено виплату пенсії на його банківський рахунок.

Щодо не виплати боргу нарахованої пенсії через відсутність фінансування апелянт звернув увагу, що Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21- 399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21- 44а10). В рішенні від 06.08.2019 по справі №160/3586/19 Верховний Суд зазначив, що вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань як підставу відмови у виплаті пенсії позивачу у повному обсязі, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції спірне питання було розглянуто в порядку письмового провадження.

Апеляційним судом справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства відносить обов`язковість судового рішення.

У статті 129-1 Конституції України вказано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами другою, четвертою статті 13 Закону України від 02.60.2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Подібні за змістом норми щодо обов`язковості судового рішення закріплено у процесуальних кодексах України.

Зокрема, частинами першою - третьою статті 14 КАС України та частинами першою та другою статті 370 КАС України, визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

На важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду із цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Крім того, в абзаці п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

ЄСПЛ у пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

ЄСПЛ у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Таким чином, обов`язковість судового рішення та його виконання є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтею 13 Закону №1402-VIII та статтею 14 КАС України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (ч. 3 ст. 382-3 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі №400/7096/21 зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням надбавки до пенсії як дитині війни, починаючи з 07.10.2009 року, та здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017, та вчинити відповідні виплати на визначений пенсіонером банківський рахунок, з урахуванням раніше виплачених сум.

У поданому звіті Головне управління зазначило, що на виконання вказаного рішення суду (з урахуванням ухвали від 07.03.2025) було здійснено перерахунок пенсії позивача відповідно до покладених судом зобов`язань, з урахуванням зміни прожиткового мінімуму та з нарахуванням надбавки до пенсії як дитині війни, що підтверджується розпорядженням від 04.04.2025 № 107431.

Проте, з наявного в матеріалах справи розрахунку, проведеного пенсійним органом на виконання судового рішення, вбачається, що розмір пенсії позивача за період з 01.01.2024 є меншим, ніж встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Крім того, судовим рішенням відповідача було зобов`язано здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017, зокрема суд виснував, що при перерахунку пенсії позивача повинна здійснюватися її індексація, у відповідності до ч. 2 ст. 42 норм Закону №1282-ХІ (арк.суд.ріш.8 абз. 2-4).

Проте відомості про проведення індексації пенсії позивача поданий звіт не містить.

Також суд зобов`язав відповідача вчинити відповідні виплати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

В матеріалах справи міститься заява позивача від 12.07.2023 про виплату пенсії із вказівкою поточного рахунку, відкритого у банківський установі. Проте, доказів виплати відповідачем нарахованої пенсії на визначений позивачем банківський рахунок поданий звіт не містить.

За таких обставин, є передчасним висновок суду першої інстанції про прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі №400/7096/21.

Тому, ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 підлягає скасуванню.

Ураховуючи, що частиною першою статті 381-1 КАС України встановлено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, дана справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відтак, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року про прийняття звіту про виконання судового рішення скасувати, а справу №400/7096/21 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов