Справа № 120/7552/24
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7552/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

04 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач з 08.07.2022 призначено пенсію за віком, як матері дитини з інвалідністю, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страховий стаж позивача був визначений, як 23 роки 04 місяців 22 дні.

В той же час період навчання з 01.09.1989 по 30.06.1990, а також період роботи з 01.09.1989 по 30.06.1990, з 01.01.2004 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011 відповідачем не були зараховані до страхового стажу позивача.

Також при обрахунку такої пенсії відповідачем не були враховані 4 архівні довідки №1159 від 19.02.2016 про заробітну плату позивача за періоди з 19.12.2001 по 25.10.2002, з 11.08.2003, з 23.09.2003 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011.

У зв`язку із цим, позивач 21.03.2024 звернулась до відповідача із заявою в якій просила здійснити перерахунок її пенсії із врахуванням стажу роботи з 01.09.1989 по 30.06.1990, з 01.01.2004 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005 , з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011 а також врахувавши заробітну плату за періоди з 19.12.2001 по 25.10.2002, з 11.08.2003, з 23.09.2003 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011 згідно 4 архівних довідок №1159 від 19.02.2016.

За результатом розгляду такої заяви, відповідач листом від 25.04.2024 за №6104-4753/М-02/8-0200/24 повідомив позивача про те, що до її стажу не було враховано період навчання згідно довідки №151 від 17.06.2022, оскільки в довідці не зазначено форму навчання, а також періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 28.09.1990, а саме з 01.01.2004 по 19.08.2004, 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011 та з 26.09.2011 по 22.11.2011 в Філіалі 1-й тролейбусний парк ГУП Мосгортранс, оскільки зарахування до страхового стажу періодів роботи та заробітної плати на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав здійснюється за умови підтвердження сплати внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність.

Також вказав, що відсутні акти зустрічної перевірки з підтвердженням достовірності даних в довідках відомостей про заробітну плату даними первинного обліку, для здійснення перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати зазначеної у довідках законні підстави відсутні. Крім того відповідач у листі зазначив, що у зв`язку із тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, стаж набутий на території російської федерації починаючи з 01.01.1992 не зараховується до страхового стажу.

Вважаючи, що відповідач протиправно не враховував до її страхового стажу спірні періоди, а також протиправно не врахував заробітну плату згідно наданих архівних довідок, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637) також визначено, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, при цьому потреба у наданні додаткових відомостей або ж уточненні інших відомостей виникає лише тоді, коли у заявника відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній, або ж містяться неточні записи про період його роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.

З матеріалів справи встановлено, що при призначенні з 08.07.2022 позивачу пенсії за віком періоди її трудової діяльності а саме з 01.01.2004 по 19.08.2004, 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011 та з 26.09.2011 по 22.11.2011 в Філіалі 1-й тролейбусний парк ГУП Мосгортранс, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків до фонду рф, а також у зв`язку із тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць.

Так, досліджуючи зміст записів трудової книжки ОСОБА_1 серіїї НОМЕР_1 від 28.09.1990 судом встановлено, що позивач з 23.09.2003 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011 (записи №10-23) працювала водієм тролейбуса в Філіалі 1-й тролейбусний парк ГУП Мосгортранс.

При цьому суд враховує, що вказані записи містять необхідні відомості про роботу у такий період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дату звільнення з посади, зазначення відомостей, на підстави чого внесені відповідні записи, також записи про звільнення засвідчені чіткими відтисками печатки підприємства,при цьому жодних виправлень, закреслень такі записи не містять. Наведене спростовує сумніви у можливому маніпулюванні з цими записами. Тобто, суд вважає такі записи належними та допустимими доказами для підтвердження трудового стажу позивача.

Більше того, колегія суддів враховує те, що відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про роботу позивача

Щодо доводів апелянта про те, що період роботи не зараховується оскільки відсутні докази сплати страхових внесків, колегія суддів зазначає наступне.

Так відповідно до ст. 1 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами статті 20 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-VI, права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Міждержавна Угода між урядом України та урядом Російської Федерації від 14.03.1993 року "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн", встановлює, що питання пенсійного забезпечення регулюється Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі. Вказана Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди, суд доходить висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13.03.1992 року, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в Росії. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення документи, що необхідні для пенсійного забезпечення, видані в установленому порядку на території держав-учасниць, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 ст. 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР, трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме із долучених до матеріалів справи чотирьох архівних довідок про заробітну плату №1159 від 19.02.2016, страхові внески роботодавцем не сплачувались.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, дії відповідача щодо не зарахування стажу через не сплату страхових внесків роботодавцем є протиправними, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2019 у справі № 688/947/17, від 09.09.2019 у справі № 242/5448/16-а, від 31.10.2019 у справі № 235/7373/16.

Крім того, невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Що ж до інших доводів апелянта про те, що періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 19.08.2004, 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011 та з 26.09.2011 по 22.11.2011 в рф не можуть бути зарахованими до трудового (страхового) стажу позивача оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила Участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а також враховуючи те, що 23.12.2022 набрав чинності Закону України № 2783-ІХ "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року", то колегія суддів критично оцінює їх, з огляду на наступне.

Так, права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 2 статті 10 Закону України "Про зайнятість населення").

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. Крім того, з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992.

Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку шляхом проставлення апостилю.

Водночас за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Таким чином, оскільки позивач набула спірний стаж до вказаної дати, суд розглядає справу за нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі з урахуванням Угоди.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі Угода від 14.01.1993) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох сторін, взаємно визначається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.1993 суд дійшов висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тобто обчислення стажу роботи позивача здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у спірний період відбувалась її трудова діяльність.

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка була чинною на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи та зарахуванню заробітної плати позивача за такий період, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Відтак припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

А тому стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права особи на пенсію та її обчислення.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція апелянта суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на зарахування періодів роботи в рф не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди

Відтак стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду її навчання з 01.09.1989 по 30.06.1990 з згідно довідки №151 від 17.06.2022 з тих підстав, що в довідці не зазначено форму навчання, то суд вказує наступне.

Відповідно до п. д ч.5 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вказано вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (розділ Загальні положення Порядку №637).

Згідно з п.8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, період навчання у вищих навчальних закладах може бути підтверджений, у тому числі, довідками. При цьому, особа, яка звернулась за призначенням пенсії, має надати докази навчання за денною формою.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач на підтвердження періоду її навчання у Вінницькому професійно-технічному училищі №18 надала довідку №151 від 17.06.2022 Вінницького професійно-технічного училища №18.

Однак, з матеріалів справи встановлено, що дійсно у вказаній довідці відсутня інформація про те, що позивач навчалась саме на денній формі навчання.

Водночас суд звертає увагу на необхідність зазначення такої інформації з тих підстав, що Постановою КМУ № 1058 від 27.09.2022 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 внесено зміни до Порядку № 637, а саме у пункті 8: в абзаці першому слова "Час навчання у вищих навчальних" замінено словами "Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти" (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти); в абзаці другому слова "часу навчання" замінено словами періоду навчання за денною формою здобуття освіти.

Тобто суд наголошує на тому, що передбачено зарахування до страхового стажу особи виключно навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Зарахування до трудового стажу часу навчання в заочних і вечірніх вищих і середніх спеціальних навчальних закладах законодавством не передбачено.

Таким чином оскільки в матеріалах справи відсутні належні відомості про навчання позивача з 01.09.1989 по 30.06.1990 саме на денній формі навчання, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо неврахування заробітної плати за періоди з 19.12.2001 по 25.10.2002, з 11.08.2003, з 23.09.2003 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011 згідно 4 архівних довідок №1159 від 19.02.2016.

Особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Відповідно до пункту 2.10 Порядку N 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Як встановлено судом та не заперечується апелянтом, при призначенні позивачу пенсії за віком відповідачем не були враховані відомості про заробітну плату на території російської федерації згідно 4 архівних довідок №1159 від 19.02.2016.

Дослідженням змісту копій вказаних довідок судом встановлено, що вони містить відомості про суми заробітної плати за періоди роботи позивача. В таких довідках міститься посилання на підстави для їх видачі, а саме: первинні документи - особові рахунки. Крім того мета видачі таких довідок - саме для обрахунку розміру пенсій, про що в них власне і зазначено.

Тобто, зважаючи на зміст відомостей зазначених в таких довідках та беручи до уваги положення підпункту 3 пункту 2.1 Порядку N 22-1, якими встановлено вимоги до оформлення довідок про заробітну плату для обчислення пенсії, суд дійшов висновку, що надані позивачем довідки відповідають вимогам законодавства, так як видані на підставі первинних документів, містять чітко визначені періоди роботи, за які здійснювалась виплата заробітної плати, суми заробітної плати, а також усю інформацію щодо місцезнаходження і адресу підприємства, яким видано такі довідки, містять відповідні печатки та підписи відповідальних осіб.

Доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаних довідок відповідачем суду не надано. При цьому відповідачем не заперечується їх достовірність.

Також суд враховує і те, що як вже було зазначено судом, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при призначенні пенсії.

Таким чином, на переконання суду, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди її роботи з 01.01.2004 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011, а також неправомірно не взято до уваги при розрахунку пенсії її заробітну плату з 19.12.2001 по 25.10.2002, за 11.08.2003, з 23.09.2003 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011 згідно 4-х архівних довідок №1159 від 19.02.2016.

Вказані обставини свідчать про протиправність саме дій відповідача (а не бездіяльності) щодо відмови у зарахуванні спірних періодів роботи та відомостей про заробітну плату при обрахунку вже призначеної позивачу пенсії. Отже, в цій частині заявлений позов належить задовольнити частково у визначений судом спосіб.

З огляду на вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою поновлення порушених прав позивача та належного способу захисту, необхідно зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи з 01.01.2004 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011, та здійснити з 01.04.2024 перерахунок та виплату її пенсії за віком з урахуванням зазначених періодів страхового стажу, врахувавши при обчислені пенсії відомості про заробітну плату (дохід) згідно 4-х архівних довідок №1159 від 19.02.2016 за період з 19.12.2001 по 25.10.2002, за 11.08.2003, з 23.09.2003 по 19.08.2004, з 12.10.2004 по 11.10.2005, з 22.11.2005 по 10.08.2006, з 13.01.2010 по 25.10.2010, з 21.01.2011 по 09.08.2011, з 26.09.2011 по 22.11.2011, з врахування вже виплачених сум.

Відносно дати, з якої слід здійснити перерахунок пенсії, то суд зазначає, що оскільки предметом розгляду даної справи є проведення перерахунку вже призначеної позивачу пенсії, тому такий перерахунок слід здійснити з урахуванням вимог ч. 4 ст. 45 Закону №1058-IV з 01.04.2024 (враховуючи, що звернення до відповідача із заявою про порушення прав позивача мало місце 21.03.2024, і саме наслідок розгляду цієї заяви став передумовою для звернення позивача до суду), а не з 17.08.2022 як про те просить позивач .

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Моніч Б.С.