Справа № 420/31142/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31142/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року (суддя Левчук О.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 09.12.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи в Одеській обласній клінічній лікарні на посаді лікаря-інтерна за спеціалізацією Анестезіологія та реаніматологія в анестезіологічному відділенні з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки, на посадах лікаря анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії, лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення 2-ї Міської лікарні м. Одеси - з 01.08.1986 по 07.03.1994 роки, на посаді лікаря анестезіолога Міської лікарні №6 (м. Одеса) - з 07.03.1994 по 01.05.1996 роки, на посаді лікаря-анестезіолога Міської лікарні № 5 (м. Одеса) з 01.05.1996 по 12.11.1997 роки, на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога та лікаря-анестезіолога операційного відділення Центру мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету з 03.11.1997 по 28.02.2023 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 20.04.2018 року періоди роботи на посаді лікаря-інтерна за спеціалізацією Анестезіологія в Комунальному некомерційному підприємстві Одеська обласна клінічна лікарня Одеської обласної ради - з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки, періоди роботи у 2-й Міській лікарні м. Одеси на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії - з 01.08.1986 по 24.08.1986 роки, на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення - з 25.08.1986 по 01.01.1993 роки, на посаді лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення - з 01.01.1993 по 07.03.1994 роки; період роботи у Міській лікарні № 6 (м. Одеса) на посаді лікаря-анестезіолога - з 07.03.1994 по 01.05.1996 роки; період роботи у Міській лікарні №5 (м. Одеса) - з 01.05.1996 по 12.11.1997 роки; період роботи у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога - з 03.11.1997 по 31.05.2018 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 року період роботи у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 01.06.2018 по 28.02.2021 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2023 року період роботи у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога та лікаря-анестезіолога операційного відділення - з 01.03.2021 по 28.02.2023 роки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 09 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, що статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV) визначено, що страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону №1058-ІV. Таким чином, Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.04.2018 року.

27 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив перевірити пенсію справу щодо правильності обчислення страхового стажу та заробітної плати, а також зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи на посадах анестезіологічної служби, здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоотриману пенсію (а.с. 46).

Листом від 10 вересня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що позивач з 20.04.2018 отримує пенсію за віком, обчислену як працюючій особі при страховому стажі 42 роки 5 місяців (враховано по 31.05.2018), середньомісячній заробітній платі 9728,78 грн (коефіцієнт заробітку 1,80903), визначеній за періоди з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 31.05.2018 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір становив 4228,30 грн, де: розмір пенсії за віком - 4126,66 грн; доплата за 7 років понаднормового стажу 101,64 грн. Відповідно до ч. астини 4 ст. атті 42 Закону №1058-ІVЗакону , у разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі та заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім частини 4 статті 42 Закону №1058-ІVЗакону. З 01.04.2021 в автоматичному режимі. Пенсію позивача було перераховано відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1058-ІVЗакону, та при страховому стажі 45 років 2 місяці (стаж врахований по 28.02.2021), середньомісячній заробітній платі 9816,88 грн (коефіцієнт заробітку 1,80903), визначеній за періоди з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та 01.07.2000 по 31.05.2018 за даними персоніфікованого обліку, її розмір становив 4579,19 грн, де: розмір пенсії за віком 4433,99 грн; доплата за 10 років понаднормового стажу 145,20 грн. Проводити перерахунок по стажу та заробітку за періоди з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 28.02.2021 за даними персоніфікованого обліку недоцільно, оскільки індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,77559, середньомісячна заробітна плата 9635,42 грн, та розмір пенсії становив би 4497,23 грн. З 01.04.2023 в автоматичному режимі було проведено перерахунок пенсії відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1058-ІVЗакону, та розраховано при страховому стажі 47 років 2 місяці (стаж врахований по 28.02.2023) та середньомісячній заробітній платі 13395,42 грн, визначеній за періоди з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 31.05.2018 згідно даних персоніфікованого обліку, та розмір пенсії становив 6492,69 грн, де: розмір пенсії за віком 6318,45 грн; доплата за 12 років понаднормового стажу 174,24 грн. Перерахунок по стажу та заробітній платі за період з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 28.02.2023 згідно даних персоніфікованого обліку проводити недоцільно, оскільки індивідуальний коефіцієнт становить 1,78589, середньомісячна заробітна плата 13224,57 грн, та розмір пенсії становив би 6411,87 грн. Розмір пенсії на 01.03.2024 встановлено на рівні 6995,64 грн, де: розмір пенсії за віком 6821,40 грн, доплата за 12 років понаднормативного стажу 174,24 грн. Розмір пенсії відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно зі статтею 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. В електронній пенсійній справі наявна довідка від 10.04.2018 за №27, яка видана багатопрофільним медичним центром ОНМедУ про періоди роботи в МКЛ №2 з 01.08.1986 на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації і інтенсивної терапії, з 25.08.1986 по 01.01.1993 на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення. Оскільки в довідці від 10.04.2018 за №27 не зазначена інформація про відсутність окремого реанімаційного відділення, для врахування вищезазначеного періоду за нормами статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення підстави відсутні (а.с. 47-48).

Вважаючи зазначену відмову протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при призначенні пенсії позивачу протиправно не зарахував до його страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи позивача (з 01.08.1985 року по 08.08.1986 року, з 01.08.1986 року по 24.08.1986 року, з 25.08.1986 року по 01.01.1993 року, з 01.01.1993 року по 07.03.1994 року, з 07.03.1994 року по 01.05.1996 року, з 01.05.1996 року по 12.11.1997 року, з 03.11.1997 року по 31.05.2018 року, з 01.06.2018 року по 28.02.2021 року, з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року) на посадах лікаря анестезіолога, при цьому стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на яку посилається відповідач, як підставу для відмови, також не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закону №1058-ІVЗакон №1058).

Згідно частини першої статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-ІVЗакону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1058-ІV Закону №1058періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом №1058-ІV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон №1788-ХІІ.

Статтею 60 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

02.08.2002 року за вих. №03-2/1751-02-4 Міністерство праці та соціальної політики спрямувало до територіальних управлінь праці та соціального захисту населення спільний лист Мінпраці, Пенсійного фонду та Міністерства охорони здоров`я щодо зарахування часу роботи у патологоанатомічних відділеннях (бюро), відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів до стажу роботи у подвійному розмірі, для використання у практичній роботі (копія додається).

Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 у спірний період позивач працював на посаді лікаря-інтерна за спеціалізацією Анестезіологія в Комунальному некомерційному підприємстві Одеська обласна клінічна лікарня Одеської обласної ради - з 01.08.1985 року по 08.08.1986 року, у 2-й Міській лікарні м. Одеси на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії - з 01.08.1986 року по 24.08.1986 року, на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення - з 25.08.1986 року по 01.01.1993 року, на посаді лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення - з 01.01.1993 року по 07.03.1994 року, у Міській лікарні №6 (м. Одеса) на посаді лікаря-анестезіолога - з 07.03.1994 року по 01.05.1996 року; у Міській лікарні №5 (м. Одеса) - з 01.05.1996 року по 12.11.1997 року; у Центрі мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога - з 03.11.1997 року по 31.05.2018 року; а також у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 01.06.2018 року по 28.02.2021 року; у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога та лікаря-анестезіолога операційного відділення - з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року (а.с. 55-59, 132-136).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 19.08.1965 року №605 «Про покращення анестезіологічного-реанімаційної служби в країні», в багатопрофільних республіканських, крайових та обласних лікарнях можуть організовуватись палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» №841 від 11.06.1986 року затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, за приписами якого у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08 жовтня 1997 року (далі - Наказ МОЗ №303) проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Пунктом 1 Рекомендацій щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, затверджених вищезазначеним Наказом, передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.

Пунктами 1,4 Положення про відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії, анестезіологічну групу, відділення інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів, яке також затверджено Наказом МОЗ №303, передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі анестезіологічні групи.

Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17.

У своїй апеляційній скарзі апелянт заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З цього приводу колегія суддів зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 №10.02.11/450 та від 21.06.2002 №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, положення Закону №1788-ХІІ застосовуються у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

З урахуванням наведеного суди 1-ї та 2-ї інстанцій виходять з того, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону №1788-ХІІ зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.

Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 11.12.2018 у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі №485/103/17, та від 04.12.2019 у справі №689/872/17 тощо.

Також, у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що в електронній пенсійній справі наявна довідка від 10.04.2018 за №27, яка видана багатопрофільним медичним центром ОНМедУ про періоди роботи в МКЛ 2 з 01.08.1986 на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації і інтенсивної терапії, з 25.08.1986 по 01.01.1993 на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення, в якій не зазначена інформація про відсутність окремого реанімаційного відділення, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно листів-відповідей БМЦ ОНМедУ від 26.09.2024 року №386 та від 24.09.2024 року №79 в складі Міської клінічної лікарні №2 в період з 01.08.1986 по 07.03.1994 роки окремого реанімаційного відділення не існувало. Крім того, згідно листа-відповіді ОНМедУ від 26.09.2024 року №386 в Одеському національному університеті окремого реанімаційного відділення в складі Міського Центру «мікрохірургії ока», Міської клінічної лікарні №4 м. Одеси, Офтальмологічного медичного центру ОНМедУ в період з 03.11.1997 року по теперішній час також не існувало. Відсутність окремого реанімаційного відділення в період роботи позивача в ОНМедУ також підтверджується витягами зі штатного розпису Університетської клініки ОНМедУ за 2016, 2021 та 2024 роки.

Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Будь-яких доказів на підтвердження звернення пенсійного органу щодо отримання документів щодо роботи ОСОБА_1 в період з 01.08.1986 на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації і інтенсивної терапії, та з 25.08.1986 по 01.01.1993 на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суду не надано.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при призначенні пенсії позивачу протиправно не зарахував до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 01.08.1985 року по 08.08.1986 року, з 01.08.1986 року по 24.08.1986 року, з 25.08.1986 року по 01.01.1993 року, з 01.01.1993 року по 07.03.1994 року, з 07.03.1994 року по 01.05.1996 року, з 01.05.1996 року по 12.11.1997 року, з 03.11.1997 року по 31.05.2018 року, з 01.06.2018 року по 28.02.2021 року, з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року на посадах лікаря анестезіолога.

Таким чином, періоди роботи позивача з 01.08.1986 року по 24.08.1986 року, з 25.08.1986 року по 01.01.1993 року, з 01.01.1993 року по 07.03.1994 року, з 07.03.1994 року по 01.05.1996 року, з 01.05.1996 року по 12.11.1997 року, з 03.11.1997 року по 31.05.2018 року, з 01.06.2018 року по 28.02.2021 року, з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-XII.

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов