Справа № 300/6247/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6247/24 пров. № А/857/10223/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 300/6247/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїГлавач І.А.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у зарахуванні ОСОБА_1 : до страхового стажу, що дає право на призначення позивачу пенсії по інвалідності: періоду отримання допомоги по безробіттю з 12.10.1992 по 12.04.1993; періоду роботи з 05.05.1993 по 10.11.1994, з 11.05.1998 по 28.11.1998, з 15.05.2000 по 21.11.2000, з 01.06.2001 по 26.11.2001, з 15.05.2002 по 22.10.2002 та з 24.05.2003 по 20.11.2003;

зобов`язати Пенсійний фонд України в Чернігівській області зарахувати позивачу до страхового стажу, що дає право на призначення позивачу пенсії по інвалідності: періоду отримання допомоги по безробіттю з 12.10.1992 по 12.04.1993; періоду роботи з 05.05.1993 по 10.11.1994, з 11.05.1998 по 28.11.1998, з 15.05.2000 по 21.11.2000, з 01.06.2001 по 26.11.2001, з 15.05.2002 по 22.10.2002, з 24.05.2003 по 20.11.2003 та призначити і виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з дня встановлення інвалідності 13.12.2023.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 300/6247/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 26.02.2024 №12 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 12.10.1992 по 12.04.1993; період роботи з 05.05.1993 по 10.11.1994, з 11.05.1998 по 28.11.1998, з 15.05.2000 по 21.11.2000, з 01.06.2001 по 26.11.2001, з 15.05.2002 по 22.10.2002, з 24.05.2003 по 20.11.2003 та повторно розглянути заяву 19.02.2024 від 12.01.2024 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14005) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , с. Маркова, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77770) сплачений судовий збір в розмірі 775 (сімсот сімдесят п`ять) гривень 17 (сімнадцять) копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що позивачу не зараховано до її страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 12.10.1992 по 12.04.1993, оскільки відсутні номери та дати наказів на початок та про припинення отримання допомоги; період роботи з 05.05.1993 по 10.11.1994, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою та виправлено дату наказу про прийняття; період роботи з 11.05.1998 по 28.11.1998, оскільки виправлено дату звільнення, на записі про звільнення не читається печатка; період роботи з 15.05.2000 по 21.11.2000, з 01.06.2001 по 26.11.2001, з 15.05.2002 по 22.10.2002 та з 24.05.2003 по 20.11.2003, оскільки на записах про звільнення не читаються печатки та в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату внесків; період роботи згідно з довідкою від 17.09.2014 №367, оскільки відсутні відомості про реорганізацію господарства. Звертає увагу, що загальний стаж роботи позивача складає 09 років 02 місяці 09 днів, якого недостатньо для призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст.30,32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказує, що позивач була ознайомлена з записами своєї трудової книжки, та мала законне право вимагати від роботодавця усунути допущені неточності при звільненні з роботи, однак вказане право не реалізувала.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлена шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, суд зазначив, що відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів трудової книжки ОСОБА_1 , натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірних періоду отримання допомоги по безробіттю та періодів роботи.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності від 26.02.2024 №12, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, підлягає до скасування.

При цьому, з урахуванням дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію по інвалідності вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 19.02.2024 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено ІІІ групу інвалідності з 13.12.2023, загальне захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №482751 (а.с.15).

ОСОБА_1 19.02.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (Тисменицьке об`єднане управління ПФУ) із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.13,14).

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішенням від 26.02.2024 №12 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У даному рішенні зазначено про незарахування до страхового стажу періоди згідно з трудовою книжкою:

період отримання допомоги по безробіттю з 12.10.1992 по 12.04.1993, оскільки відсутні номери та дати наказів на початок та про припинення отримання допомоги;

період роботи з 05.05.1993 по 10.11.1994, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою та виправлено дату наказу про прийняття;

період роботи з 11.05.1998 по 28.11.1998, оскільки виправлено дату звільнення, на записі про звільнення не читається печатка; період роботи з 15.05.2000 по 21.11.2000, з 01.06.2001 по 26.11.2001, з 15.05.2002 по 22.10.2002 та з 24.05.2003 по 20.11.2003, оскільки на записах про звільнення не читаються печатки та в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату внесків;

період роботи згідно з довідкою від 17.09.2014 №367, оскільки відсутні відомості про реорганізацію господарства.

В цьому ж рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 9 років 2 місяці 9 днів.

Для зарахування до страхового стажу:

- періоду отримання допомоги по безробіттю необхідно надати уточнюючу довідку з посилання з посилання на первинні документи та довідку про реорганізацію;

- періодів роботи в 1993-1994, 1998, 2000-2003 роках необхідно надати уточнюючу довідку з відомостями про кількість вироблених вихододнів помісячно, довідку про заробітну плату по місячно та довідку про реорганізацію (а.с.8).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі Закон №1058-IV) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи (ч.1, 2 ст.30 Закону №1058-ІV).

Відповідно до статті 33 Закону №1058-ІV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в розмірах, зокрема: особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно 12 років (частиною 1 статті 32 Закону №1058-ІV).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (Тисменицьке об`єднане управління ПФУ) із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.13,14).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішенням від 26.02.2024 №12 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У даному рішенні зазначено про незарахування до страхового стажу періоди згідно з трудовою книжкою:

період отримання допомоги по безробіттю з 12.10.1992 по 12.04.1993, оскільки відсутні номери та дати наказів на початок та про припинення отримання допомоги;

період роботи з 05.05.1993 по 10.11.1994, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою та виправлено дату наказу про прийняття;

період роботи з 11.05.1998 по 28.11.1998, оскільки виправлено дату звільнення, на записі про звільнення не читається печатка; період роботи з 15.05.2000 по 21.11.2000, з 01.06.2001 по 26.11.2001, з 15.05.2002 по 22.10.2002 та з 24.05.2003 по 20.11.2003, оскільки на записах про звільнення не читаються печатки та в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату внесків;

період роботи згідно з довідкою від 17.09.2014 №367, оскільки відсутні відомості про реорганізацію господарства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно прийняв рішення від 26.02.2024 №12, з огляду на таке.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивачки підтверджується, що ОСОБА_1 :

з 12 жовтня 1992 р. по 12 квітня 1993 р. отримувала допомогу по безробіттю (запис №5);

з 05.05.1993 по 10.11.1994, з 11.05.1998 по 28.11.1998, з 15.05.2000 по 21.11.2000, з 01.06.2001 по 26.11.2001, з 15.05.2002 по 22.10.2002, з 24.05.2003 по 20.11.2003 працювала на роботі у (місцеве господарство) ТОВ "Колос" (записи за №№6-7,8-9,10-11,12-13,14-15,16-17).

Крім того, спірні періоди роботи позивача додатково підтверджуються довідкою архівного відділу Тернопільської РДА від 17.09.2014 №367.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент заповнення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162.

У подальшому діяв наказ «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93.

Відповідно до пункту 1.1 наказу «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначені в рішенні про відмову в призначенні пенсії недоліки носять формальний характер, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу за спірний період.

При цьому, відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо. У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за спірні періоди роботи позивача.

Однак, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що до страхового стажу позивачки підлягають зарахуванню період отримання допомоги по безробіттю з 12.10.1992 по 12.04.1993; період роботи з 05.05.1993 по 10.11.1994, з 11.05.1998 по 28.11.1998, з 15.05.2000 по 21.11.2000, з 01.06.2001 по 26.11.2001, з 15.05.2002 по 22.10.2002, з 24.05.2003 по 20.11.2003, оскільки такі відповідають записам в її трудовій книжці, архівній довідці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а вказані відповідачем недоліки у записах в трудовій книжці, архівній довідці, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення трудової книжки та іншої документації покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі № 300/6247/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос