Справа № 440/7708/25
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

05 червня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/7708/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Довгопол М.В., розглянувши заяву Фермерського господарства "Калюх О.М." про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства "Калюх О.М." до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство "Калюх О.М." звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПНС/СМ/6749/221/НТ/ПТ/ПС/СП від 14 травня 2025 року про накладення на Фермерське господарство "Калюх О.М." штрафу у розмірі 24000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/7708/25 за позовом Фермерського господарства "Калюх О.М." до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови.

Разом із позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій Фермерське господарство "Калюх О.М." просить суд забезпечити адміністративний позов ФГ "Калюх О.М." про визнання протиправною та скасування постанови шляхом зупинення дії постанови Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПНС/СМ/6749/221/НП/ПТ/ПС/СП від 14 травня 2025 року про накладення на Фермерське господарство "Калюх О.М." штрафу у розмірі 24000,00 грн. до набрання законної сили судовим рішенням.

Вказана заява вмотивована тим, що в оскаржуваній постанові зазначено, що вона набрала законної сили 15 травня 2025 року, строк пред`явлення до виконання до 14 серпня 2025 року. Позивач вказував, що якщо дію постанови не зупинити, вона буде подана на виконання до органів державної виконавчої служби, які в процесі її виконання примусово стягнуть суму штрафу з ФГ "Калюх". У випадку задоволення позову це ускладнить виконання рішення суду, адже необхідно буде повертати ці кошти.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

За приписами частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому заява про забезпечення позову повинна бути вмотивована, обґрунтована та повинні бути подані докази на підтвердження доводів за цією заявою.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.12.2019 у справі №640/9158/19, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі №826/10936/18, від 22.11.2019 у справі № 640/18007/18, від 14.05.2020 у справі №826/16269/17 .

Суд зазначає, що позивач оскаржує постанову Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПНС/СМ/6749/221/НТ/ПТ/ПС/СП від 14 травня 2025 року відповідно до норм Кодексу законів про працю України, Закону України "Про зайнятість населення", Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Частиною 9 статті 265 КЗпП України визначено, що виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509, не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

При цьому за змістом пункту 9 Порядку штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

За приписами пункту 7 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Таким чином, оскаржувана постанова є виконавчим документом та підлягає виконанню органом державної виконавчої служби у разі несплати суб`єктом господарювання штрафу у встановлений законом строк.

Суд враховує, що строк для добровільної сплати штрафу згідно з оскаржуваною постановою наразі не закінчився, доказів на підтвердження того, що постанова Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №ПНС/СМ/6749/221/НТ/ПТ/ПС/СП від 14 травня 2025 року пред`явлена до примусового виконання та державним виконавцем вчиняються дії, спрямовані на її примусове виконання, позивачем не надано.

Зважаючи на те, що до моменту пред`явлення оскаржуваної постанови до примусового виконання не виникає реальної загрози стягнення з позивача штрафних санкцій, а відтак і ймовірності істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

При цьому ознак очевидної протиправності спірної постанови із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, натомість оцінка спірному акту може бути надана під час розгляду справи по суті.

Отже, заява Фермерського господарства "Калюх О.М." про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150-152, 154, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити Фермерському господарству "Калюх О.М." в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову Фермерського господарства "Калюх О.М." до Північно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя М.В. Довгопол