Справа № 300/2304/25
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" червня 2025 р. справа № 300/2304/25
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Івано-Франківська дирекція АТ «Укрпошта» в особі начальника центру операційного фінансового супроводу Івано-Франківського регіону АТ «Укрпошта» Онищук Надії Ярославівни, про:
визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії, а в подальшому щодо припинення виплати надбавки у вигляді 20 відсотків, як жителю гірського району, що передбачено частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з моменту припинення виплати надбавки як жителю гірського населеного пункту та, відповідно, із врахуванням до пенсії такої надбавки у вигляді 20 відсотків, відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення суду від 22.10.2024 по справі №300/7198/24, яке набрало законної сили 08.01.2025, позивачу з 19.08.2024 призначено пенсію. При цьому, при визначенні розміру пенсії, ОСОБА_1 було враховано надбавку у вигляді 20 відсотків, як жителю гірського району, що передбачено частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Проте, коли позивач звернувся у відділення «Укрпошти» за пенсією, йому відмовили виплатити вже нараховану пенсію. Позивач вказує на протиправні дії відповідача щодо припинення виплати такої надбавки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
12.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області через систему «Електронний суд» подало відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо заявлених позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши що пунктом 6 Прикінцевих Положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», установлено, що у 2025 році частина 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, Кабінетом Міністрів України не прийнято будь-яких рішень відносно підвищення жителям гірських районів розміру державних пенсій на 20 відсотків. Просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
22.05.2025 на адресу суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких представник зазначила, що начальник центру операційного фінансового супроводу Івано-Франківського регіону АТ «Укрпошта» Онищук Надія Ярославівна діяла в межах своїх повноважень, здійснивши дії щодо не виплати ОСОБА_1 нарахованої на його рахунок пенсії, оскільки відповідне звернення про не проведення такої пенсії містилось у листі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 05.02.2025.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
При цьому, як вбачається із протоколу про призначення пенсії, при визначенні розміру пенсії ОСОБА_1 було враховано надбавку у вигляді 20 відсотків, як жителю гірського району, що передбачено частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Після звернення позивача до відділення «Укрпошта» в/з Солуків про отримання пенсійної виплати, йому відмовили виплатити вже нараховану на його рахунок пенсі. Зокрема, надали електронний лист, адресований 07.02.2025 начальником центру операційного фінансового супроводу Івано-Франківського регіону АТ «Укрпошта» Онищук Надією Ярославівною працівнику відділення у в/з ОСОБА_2 , а також копія направлена ОСОБА_3 , який є керівником-виконувачем обов`язків директора Івано-Франківської дирекції.
Згідно змісту вказаного листа, ОСОБА_4 вказала, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просить не проводити виплату пенсії у лютому 2025 року ОСОБА_1 АДРЕСА_1 по основній виплатній відомості №2 за 08.02.2025 в сумі 3 078,17 грн та 16 681,70 грн по додатковій відомості №1 за 08.02.2025 (лист у вкладенні). Прошу взяти на контроль виконання».
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи міститься також лист відповідача від 05.02.2025 №0900-0402-8/7146, який, як зазначив позивач, також надали йому у відділенні «Укрпошта» в/з Солуків при відмові у виплаті пенсійних виплат. Так, зі змісту вказаного листа вбачається. Що відповідач просить Івано-Франківську дирекцію АТ «Укрпошта» не проводити виплату пенсії жителю АДРЕСА_2 ОСОБА_1 по основній відомості №2 за 08.02.2025 в сумі 3 078,17 грн, по додатковій відомості №1 за 08.02.2025 в сумі 16 681,70 грн.
В подальшому, листом від 18.03.2025 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що з 19.08.2024 йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2025 у справі №300/7198/24. Окрім цього, зазначено, що розмір моєї пенсійної виплати з 01.03.2025 становить 3 323,00 грн, де:
70,83 грн доплата за понаднормовий стаж (за 3 роки);
700,49 грн доплата особам, яким не виповнилось 70 років.
Тобто, фактично, позивачу вже після призначення пенсії скасовано надбавку у вигляді 20 відсотків, як жителю гірського району, що передбачено частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», яка була включена первинно на виконання рішення суду згідно протоколу про призначення пенсії від 22.01.2025, а тому вважаючи такі дії відповідача щодо припинення цієї виплати протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом свого права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Законом, який встановлює критерії, за якими населені пункти набувають статусу гірських, визначає основні засади державної політики щодо розвитку гірських населених пунктів та гарантії соціального захисту громадян, що у них проживають, працюють або навчаються є Закон України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 за №56/95-ВР (далі Закон №56/95-ВР).
За змістом частини 1 статті 5 Закону №56/95-ВР статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.
Посвідчення видається також окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів, умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону, а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, обсерваторіях, інших об`єктах, що розташовані поза межами населених пунктів в місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону (частина 2 статті 5 Закону №56/95-ВР).
За змістом підпункту 5 пункту 2.6. Порядку №22-1 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються такі документи, зокрема, документи про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні»).
Як слідує зі змісту наявного в матеріалах пенсійної справи посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Долинською міською радою, ОСОБА_1 є громадянином, який проживає на території гірського населеного пункту і має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Вказане посвідчення надавалось позивачем разом із заявою про призначення пенсії за віком, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 22.01.2025, в якому зазначено «проживає в гірському нас. пункті». Тобто вказана обставина визнається і не заперечується сторонами.
Частиною 2 статті 6 Закону №56/95-ВР передбачено, що розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.
При цьому, згідно протоколу призначення пенсії слідує, що розмір пенсії позивача з 28.08.2024 становив 3 078,17 грн та складається, зокрема, з:
- доплати за понаднормовий стаж (ст.28. ч.1. абз.2) (за 3 роки) в розмірі 70,83 грн;
- підвищення як жителю гірського району 513,03 грн.
Тобто, суд констатує, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області виконало рішення суду №300/7198/24, при цьому було встановлену відповідну надбавку позивачу як жителю гірського району.
Однак, як слідує із листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 18.03.2025, відповідач повідомив ОСОБА_1 , що розмір його пенсійної виплати з 01.03.2025 вже становить 3 323,00 грн, де:
70,83 грн доплата за понаднормовий стаж (за 3 роки);
700,49 грн доплата особам, яким не виповнилось 70 років.
Тобто, фактично, позивачу скасовано надбавку у вигляді 20% як жителю гірського району, що фактично і визнає відповідач у відзиві, зазначаючи, що ОСОБА_1 не має права на таку надбавку у відповідності до пункту 6 Прикінцевих Положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Тобто, суд звертає увагу, що саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області після вже призначеної пенсії ОСОБА_1 разом із включеною до пенсійної виплати надбавки як жителю гірського району, скасувало таку надбавку, а тому належним відповідачем є ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, у зв`язку із чим суд відхиляє доводи відповідача про необхідність залучення ГУ ПФУ в Чернівецькій області у якості відповідача.
Суд зауважує, що Пунктом 6 Прикінцевих Положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 за № 4059-IX установлено, що у 2025 році застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, серед іншого, частина друга статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Надаючи правову оцінку доводам відповідача в частині припинення виплати у складі розміру пенсії ОСОБА_1 сум підвищення жителям гірських районів розміру державних пенсій на 20 відсотків, суд зазначає наступне.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював чітку правову позицію щодо неприпустимості внесення змін до інших законів через Закон про Державний бюджет України.
У Рішенні №6-рп/2007 від 9 липня 2007 року Конституційний Суд України зазначив, що законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це створює протиріччя у законодавстві та може призвести до скасування або обмеження прав і свобод громадян.
Також у Рішенні №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року Конституційний Суд України підкреслив, що внесення змін до законів України через закон про Державний бюджет, зокрема щодо статусу суддів, оплати праці та інших соціальних гарантій, є неконституційним, оскільки це призводить до звуження обсягу раніше встановлених гарантій.
Аналогічні правові висновки також сформовані Верховним Судом у постанові від 06 вересня 2021 року у справі №240/722/20, де зазначено, що метою та особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їхній соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007).
Суд зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України» є актом щорічної дії, який визначає основні показники доходів і видатків державного бюджету, а також напрями бюджетної політики на відповідний рік. Змістовно цей закон має обмежене регулююче призначення й не може використовуватись як засіб для внесення змін до чинного законодавства, тим більше до законів, які встановлюють права, обов`язки та гарантії громадян.
Відповідно до статей 6, 8, 19 та 92 Конституції України, законодавство України має відповідати принципам верховенства права, стабільності та юридичної визначеності. Зокрема, положення статті 92 Основного Закону чітко визначають, що виключно законами України визначаються права і свободи громадян, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту.
Слід звернути увагу, що зміст пункту 6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», відповідно до якого встановлено, що у 2025 році частина 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Зазначене положення, по суті, змінює зміст вказаної норми спеціального закону, надаючи уряду повноваження визначати порядок і розміри підвищення пенсій громадянам, які проживають у гірських населених пунктах. Проте на час розгляду справи Кабінетом Міністрів України не було прийнято жодного нормативно-правового акта, який би конкретизував або реалізовував таку делеговану норму.
Внаслідок чого ОСОБА_5 , як особа, якій надано статус особи, яка проживає території населеного пункту, якому надано статус гірського фактично позбавлений гарантованого йому частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» права на підвищення розміру пенсій на 20 відсотків.
Такі дії суперечать принципам правової визначеності, що є складовою верховенства права, а також порушують права громадян, гарантовані чинним законодавством. Конституційний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній, зокрема, у рішенні від 9 липня 1998 року №11-рп/98, наголосив, що жоден закон про бюджет не може змінювати чи призупиняти дію інших законів, прийнятих у встановленому порядку, зокрема тих, що визначають соціальні гарантії.
Суд вказує на те, що гарантії, встановлені спеціальними законами, не можуть бути обмежені або скасовані актами тимчасового характеру, яким є закон про державний бюджет.
Верховний Суд у справі №640/9677/20 від 16.03.2021 зазначив, що право на соціальний захист є комплексним, гарантованим Конституцією України невідчужуваним основоположним правом. Це право має абсолютний характер і не залежить від внесення змін до законів або фінансових можливостей держави. Його обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відсутність затвердженого Урядом порядку або процедури реалізації тієї чи іншої соціальної гарантії, зокрема встановлення розміру державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, не може бути підставою для відмови особі у наданні передбаченого законом соціального забезпечення.
Слід зазначити, що у спірних правовідносинах орган пенсійного забезпечення не звільняється від обов`язку забезпечити реалізацію соціального права позивача виключно через те, що відповідний нормативний акт або порядок його реалізації не був розроблений чи затверджений на момент звернення особи за захистом.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність порушення відповідачем права позивача на встановлення підвищення до пенсії в розмірі 20%, як жителю гірського населеного пункту відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Суд також бере до уваги, що листом відповідача від 05.02.2025 №0900-0402-8/7146, підтверджується, що після призначення пенсії позивачу на виконання рішення суду від 22.10.2024 по справі №300/7198/24, ОСОБА_1 вже було нараховано на його рахунок у відділенні «Украпошта» по основній відомості №2 за 08.02.2025 в сумі 3 078,17 грн і по додатковій відомості №1 за 08.02.2025 в сумі 16 681,70 грн.
А тому подальші дії пенсійного органу і працівників «Укрпошти» щодо невидачі особі її власних коштів є протиправними діями, оскільки такі полягали у позбавленні права власності ОСОБА_1 .
Суд звертає увагу, що у відзиві відповідач визнав, що 24.02.2025 позивач звертався до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо здійснення перерахунку пенсії в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», на яку листом від 18.03.2025 надано відповідь на звернення та повідомило про розмір пенсії.
Водночас, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 по справі №620/2027/23 сформував висновок, що доступ до соціальних прав є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права. З огляду на наведене суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача про те, що позивач звертався не із заявою про перерахунок пенсії, а із заявою «Про звернення громадян».
Більше того, суд звертає увагу, що в даному випадку, як уже встановлено в межах цієї справи, відповідачем протиправно скасовано доплату позивачу у вигляді 20% як жителю гірського району, а тому сам факт звернення не має значення, оскільки є встановлений факт порушення права позивача, яке підлягає відновленню.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії, а в подальшому щодо припинення виплати надбавки у вигляді 20 відсотків, як жителю гірського району, що передбачено частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
При цьому, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9, частинами 2, 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з врахуванням змісту заявлених вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а належним способом захисту відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з моменту припинення виплати надбавки як жителю гірського населеного пункту та, відповідно, із врахуванням до пенсії такої надбавки у вигляді 20 відсотків, відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку пенсійний орган не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії, а в подальшому щодо припинення виплати надбавки у вигляді 20 відсотків, як жителю гірського району, що передбачено частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.