Справа № 320/37389/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непризначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, а саме: з 23.02.2024, а також щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру суддівського стажу, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів за період, починаючи з 23.02.2024, з виплатою недоотриманих сум;

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суддівського стажу у тому розмірі, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки - 39 років 5 місяців 27 днів. Так, позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно не зарахувало до стажу: половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою - 2 роки 5 місяців та 2 дні; період проходження строкової військової служби - 2 роки 7 днів; роботу на посаді слідчого прокуратури та на посадах, прирівняних до посади прокурора - 5 років 4 місяці 7 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки 4 місяці 7 днів.

Також, зазначено про помилкове призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27.02.2024, оскільки він був відрахований зі штату суду 22.02.2024, у зв`язку з чим, щомісячне грошове утримання судді у відставці мало бути призначене з 23.02.2024 - наступного дня за днем відрахування.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непризначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, а саме: з 23.02.2024, а також щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру суддівського стажу, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів за період, починаючи з 23.02.2024, з виплатою недоотриманих сум.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 04.06.2025.

28.04.2025, під № 9477 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 Указом Президента України від 18.10.1996 № 973/96 призначений строком на п`ять років на посаду судді Ужгородського міського суду Закарпатської області, Указом Президента України від 04.05.2000 № 644/2000 переведений на роботу на посаді судді Печерського районного суду міста Києва, Постановою Верховної Ради України від 11.07.2002 № 107-IV обраний на посаду судді місцевого Печерського районного суду міста Києва безстроково, Постановою Верховної Ради України від 05.02.2004 № 1465-IV обраний на посаду судді Київського апеляційного господарського суду безстроково, Постановою Верховної Ради України від 25.09.2008 № 597-VI обраний на посаду судді Вищого господарського суду України (далі - ВГСУ).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого господарського суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку", позивач був звільнений з посади судді ВГСУ, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з наказом голови ліквідаційної комісії ВГСУ Романківа І.П. від 22.02.2024 № 10-к, ОСОБА_1 відрахований зі штату суду 22.02.2024.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24, з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, складає 39 років 5 місяців 27 днів.

18.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої були додані документи, передбачені пунктом 2 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1.

Згідно з протоколом призначення/перерахунку пенсії від 03.04.2024 № 06, ОСОБА_1 з 27.02.2024 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 64% від суддівської винагороди.

Згідно з розрахунком стажу, доданим до рішення від 03.04.2024 № 06, органом Пенсійного фонду при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врахований суддівський стаж у розмірі 27 років 3 місяці 29 днів.

Листом від 29.04.2024 № 16957-15161/М-02/8-2600/24, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що щомісячне довічне грошове утримання призначене з 27.02.2024 внаслідок переведення позивача із пенсії за віком, яка також призначена ОСОБА_1 з 27.02.2024.

Також, у вказаному листі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначило, що при здійсненні перерахунку врахований суддівський стаж позивача 27 років 3 місячці 29 днів, у зв`язку з чим розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 64% суддівської винагороди.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначило, що вказаний перерахунок здійснений згідно норм чинного законодавства, тому відсутні підстави для перегляду відсотків суддівської винагороди.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непризначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, тобто з 23.02.2024, а також щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суддівського стажу у тому розмірі, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки - 39 років 5 місяців 27 днів, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що необхідність зарахування до суддівського стажу позивача, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби підтверджується рішеннями Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 та від 14.03.2024 № 773/0/15-24, тому суд дійшов висновку про протиправність незарахування до суддівського стажу позивача, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому навчальному закладі за денною формою та періоду проходження строкової військової служби.

До стажу роботи, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 також має бути зарахований стаж роботи на посаді слідчого військової прокуратури Далекосхідного військового округу та на посаді слідчого управління Служби безпеки України в Закарпатській області у загальному розмірі 5 років 4 місяці 7 днів, що також відповідає рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 та від 14.03.2024 № 773/0/15-24.

У той же час, згідно з розрахунком страхового стажу до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 03.04.2024 № 06 зазначений період роботи позивача до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, також не зарахований.

За висновком суду першої інстанції, законодавство, чинне на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді Ужгородського міського суду Закарпатської області строком на п`ять років (18 жовтня 1996 року), встановлювало мінімальний строк роботи у галузі права для зайняття посади судді районного (міського) суду - 3 роки. Із записів у трудовій книжці вбачається, що після здобуття вищої юридичної освіти 24.06.1988 до обрання суддею 18.10.1996 ОСОБА_1 працював за юридичною спеціальністю на посадах: юрисконсульта Львівського обласного спеціалізованого будівельно-монтажного управління № 1 Тресту «Львівспецкомбуд» з 25.07.1988 до 05.09.1989; юрисконсульта Малого підприємства «Ірина» з 04.03.1992 до 01.06.1993.

Відповідно, до стажу роботи позивача має бути зарахований період 2 роки 4 місяці 7 днів, як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (решта стажу роботи за юридичною спеціальністю підлягає зарахуванню до стажу роботи як стаж на посадах слідчих).

Суд першої інстанції також дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру суддівського стажу, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк позивач, згідно з поданої заяви від 27.02.2024, отримував пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27.02.2024. У зв`язку з поданням заяви від 18.03.2024 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, здійснений відповідний перерахунок з 27.02.2024. Також, відсутні підстави для перегляду відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки органом Пенсійного фонду врахований суддівський стаж позивача відповідно до частини першої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Суд першої інстанції не врахував норм законодавства щодо обрахунку стажу для призначення довічного грошового забезпечення судді у відставці, тому дійшов помилкових висновків по суті спору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Слід наголосити, що конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Так, згідно із частиною третьою статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з правовою позицією, яка неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21), стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Крім того, у зв`язку із систематичним нехтуванням пенсійними органами стажу судді, що визначається Вищою радою правосуддя при звільненні суддів у відставку, рішенням Ради суддів України від 11.04.2024 № 6 звернута увага Пенсійного фонду України на необхідність приведення діяльності органів Пенсійного фонду України у відповідність до висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, та вказано на неприпустимість перегляду органами Пенсійного фонду України стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, що визначений у рішенні Вищої ради правосуддя при розгляді заяви про відставку.

Судом досліджено, що згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24, з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 39 років 5 місяців 27 днів.

У той же час, згідно з розрахунком стажу при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не враховані: половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою - 2 роки 5 місяців та 2 дні; період проходження строкової військової служби - 2 роки 7 днів; робота на посаді слідчого прокуратури та на посадах, прирівняних до посади прокурора - 5 років 4 місяці 7 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки 4 місяці 7 днів, на необхідності зарахування яких зазначено у рішенні Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 про виправлення описки.

Згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" у редакції, чинній на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 № 1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», було також встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22.10.2020 у справі № 420/1234/19 та від 23.12.2021 у справі № 686/16953/17, невключення до стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах радянської армії та врахування для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

У даному випадку, позивач у період з 25.08.1983 до 28.06.1988 (4 роки 10 місяців 3 дні) навчався за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Я. Франка за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, що також підтверджується копією диплома серії НОМЕР_1 та записами у трудовій книжці, копії яких наявні в матеріалах справи.

Отже, як обґрунтовано виснував суд першої інстанції, зарахуванню до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 підлягає половина строку навчання за денною формою - 2 роки 5 місяців 2 дні.

У період з 18.10.1980 по 25.10.1982 позивач проходив строкову військову службу в армії, що також підтверджується копією військового квитка та записами у трудовій книжці, а отже, зарахуванню до стажу роботи на посаді судді підлягає період проходження строкової військової служби - 2 роки 7 днів.

Слід врахувати й те, що питання зарахування до суддівського стажу позивача, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, також підтверджується рішеннями Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 та від 14.03.2024 № 773/0/15-24.

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність незарахування до суддівського стажу позивача, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому навчальному закладі за денною формою та періоду проходження строкової військової служби.

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII, в редакції, чинній на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді вперше, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII "Про прокуратуру", чинного на момент призначення позивача на посаду судді вперше, визначено, що під поняттям "прокурор" слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

При визначенні стажу роботи на посаді слідчого застосовується перелік, передбачений статтею 102 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, згідно з якою органами досудового слідства є слідчі прокуратури, слідчі органів внутрішніх справ, слідчі податкової міліції і слідчі органів безпеки.

Як убачається з копій трудової книжки ОСОБА_1 позивач працював на посаді слідчого військової прокуратури Далекосхідного військового округу з 15.09. 989 до 03.12.1991 (2 роки 2 місяці 18 днів), а також на посаді слідчого управління Служби безпеки України в Закарпатській області з 12.07.1993 по 01.09.1996 (3 роки 1 місяць 19 днів).

Стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить більше 10 років.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що до стажу роботи, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 також має бути зарахований стаж роботи на посаді слідчого військової прокуратури Далекосхідного військового округу та на посаді слідчого управління Служби безпеки України в Закарпатській області у загальному розмірі 5 років 4 місяці 7 днів, що також відповідає рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 та від 14.03.2024 № 773/0/15-24.

Водночас, згідно з розрахунком страхового стажу до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 03.04.2024 № 06, зазначений період роботи позивача до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, також не був зарахований.

Так, відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII в редакції Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Необхідність зарахування до суддівського стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, підтверджується також постановами Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 9901/537/19, від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19 та постановою Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 560/499/19.

Частиною першою статті 7 Закону № 2862-XII (у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді) визначалося, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Водночас частина третя статті 127 Конституції України (у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді) визначала, що на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою.

Тож, з наведеного слідує, що законодавство, чинне на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді Ужгородського міського суду Закарпатської області строком на п`ять років (18 жовтня 1996 року), встановлювало мінімальний строк роботи у галузі права для зайняття посади судді районного (міського) суду - 3 роки.

Із записів у трудовій книжці вбачається, що після здобуття вищої юридичної освіти 24.06.1988 до обрання суддею 18.10.1996 ОСОБА_1 працював за юридичною спеціальністю на посадах: юрисконсульта Львівського обласного спеціалізованого будівельно-монтажного управління № 1 Тресту «Львівспецкомбуд» з 25.07.1988 до 05.09.1989; юрисконсульта Малого підприємства «Ірина» з 04.03.1992 до 01.06.1993.

Відповідно, до стажу роботи позивача має бути зарахований період 2 роки 4 місяці 7 днів, як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (решта стажу роботи за юридичною спеціальністю підлягає зарахуванню до стажу роботи як стаж на посадах слідчих).

У той же час, як було звернуто увагу і судом першої інстанції, згідно з розрахунком стажу, доданим Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві до рішення від 03.04.2024 № 06, зазначений стаж органом Пенсійного фонду України при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 не був врахований.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції мав підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру суддівського стажу, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 3-1, щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку № 3-1 днем звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання та документів, перелік яких наведено в розділі II цього Порядку.

Колегія суддів зауважує, що позивач був відрахований зі штату ВГСУ 22.02.2024 на підставі наказу голови ліквідаційної комісії ВССУ Романківа І.П. від 22.02.2024 № 10-к. Із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач звернувся 18.03.2024, тобто в межах визначеного тримісячного строку з дня відрахування його зі штату суду, з огляду на що, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці мало бути призначене органом Пенсійного фонду України з 23.02.2024 - дня, наступного за днем звільнення, при цьому, що

саме по собі перебування позивача на обліку, як особи, яка отримує пенсію за віком, не впливає на дату, з якої має бути призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. У спірному випадку, мало місце не переведення з одного виду пенсії на інший, а призначення щомісячного довічного грошового утримання, яке є спеціальним видом грошового забезпечення судді у відставці, виплачується за рахунок коштів державного бюджету, а не коштів пенсійного фонду та не відноситься до жодного з видів пенсійних виплат.

Колегія суддів ввжає правильними висновки суду першої інстанції по суті спору про наявність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо непризначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, а саме: з 23.02.2024, а також щодо неврахування при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розміру суддівського стажу, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів та, відповідно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із загального розміру його суддівського стажу, що визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24 з урахуванням рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2024 № 773/0/15-24 «Про виправлення описки в рішенні Вищої ради правосуддя від 22 лютого 2024 року № 542/0/15-24» як 39 років 5 місяців 27 днів за період, починаючи з 23.02.2024, з виплатою недоотриманих сум.

У той же час, на переконання колегії суддів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, положення Закону № 1402-VIII та рішення Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 542/0/15-24, від 14.03.2024 № 773/0/15-24 безпідставно не були враховані. Проте, суд першої інстанції під час розгляду справи повно та всебічно дослідив надані позивачем документи у розрізі наявності підстав для зарахування до суддівського стажу позивача кожного із зазначених періодів окремо. Апеляційна скарга не містить доводів на спростування зазначених висновків суду першої інстанції та у частині обґрунтована нерелевантним спірним правовідносинам нормативно-правовим регулюванням, а також посиланням на обставини, які не мають значення для розгляду вказаного спору (зокрема, обставини призначення/непризначення позивачу пенсії державного службовця, застосування того чи іншого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб тощо).

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко