Справа № 460/271/25
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2025 року м. Рівне №460/271/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач), до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати дії відповідача протиправними щодо зобов`язання позивача прибути до військової частини під час перебування на стаціонарному лікуванні для отримання детального розрахунку грошового забезпечення;

визнати дії відповідача протиправними щодо не вручення позивачу детального щомісячного розрахунку грошового забезпечення за його зверненням від 14.10.2024 у термін протягом місяця з дня отримання;

зобов`язати відповідача вручити позивачу детальний щомісячний розрахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 01.10.20245 за зверненням від 14.10.2024;

визнати дії відповідача протиправними щодо не виплати позивачу належного його грошового забезпечення та додаткових винагород з весь період невиплати;

зобов`язати відповідача виплатити позивачу належне йому грошове забезпечення та додаткові винагороди за весь період невиплати.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не отримав належного лікування в Запорізькій лікарні №3, з даної лікарні позивача виписали 05.08.2024 що підтверджується випискою №3. Також зазначає, що після виписки намагався зв`язатися з своїм безпосереднім командиром, однак на телефоні дзвінки ніхто не відповів. Позивач 06.08.2024 прибув до місця основної локації військової частини НОМЕР_1 . 07.08.2024 позивача екстрено бригадою швидкої медичної допомоги №226 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі В/ЧА1446), надалі евакуйовано до кардіологічного відділення Рівненської обласної клінічної лікарні імені Юрія Семенюка (надалі - РОКЛ) у стані гіпертонічного кризу з високим ризиком ускладнень, гострим коронарним синдромом, серцевою недостатністю, практично у передінфарктному стані. Копія листа-відповіді "Обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Рівненської обласної ради вих. №1264 від 06.09.2024р., копія Карти виїзду швидкої медичної допомоги №226 від 07.08.2024р. Копія Направлення солдата з військової поліклініки МОУ в/ч НОМЕР_2 вих. №5102 від 07.08.2024р. до кардіологічного відділення РОКЛ імені Ю.Семенюка РО наявні в матеріалах справи. Також позивач зазначає що продовжував лікування в закладах охорони здоров`я. Таким чином вважає що відповідач протиправно та безпідставно не виплачував йому грошове забезпечення.

Ухвалою суду від 10.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.08.2024 № 229 гранатометнику 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 з 07 серпня 2024 року призупинено виплату грошового забезпечення і знято його з всіх видів забезпечення. Згідно матеріалів службового розслідування, проведеного у військовій частині НОМЕР_1 у період з 07.08.2024 по 06.09.2024, встановлено, що 07.08.2024 року від командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 надійшов рапорт про те, що 05.08.2024 року був виписаний по закінченню лікування з КНП «Міська лікарня №3» м. Запоріжжя, гранатометник 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , і не повернувся до тимчасового місця розташування особового складу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_1 та пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Зброя та боєприпаси позивача залишились в розташуванні підрозділу. З матеріалів проведеного службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_4 особисто на телефонний зв`язок із представниками військової частини НОМЕР_1 у період з 07.08.2024 по 06.09.2024 не виходив та не спілкувався. В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.09.2024 № 455-ОД «Про результати службового розслідування», вину військовослужбовця гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , у вчиненні самовільного залишення частини, за результатами проведеного службового розслідування доведено. В подальшому, від представників ПОЛІЩУКА Миколи Савелійовича за довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надходили до військової частини НОМЕР_1 звернення щодо проходження військової служби позивачем. У відповідь на звернення представникам позивача військовою частиною НОМЕР_1 підготовлено листами в яких зазначалося, що для отримання детального розрахунку та матеріалів службового розслідування щодо позивача необхідно подати рапорт відповідного змісту по команді через свого безпосереднього командира. Згідно Довідки військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2025 № 1491/271 встановлено, що з 07.08.2024 року по 22.01.2025 року рапорт та оригінали документів від стрільця помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , які підтверджують факт його перебування на лікуванні до військової частини НОМЕР_1 не надходили у зв`язку із чим фактів реєстрації по вхідній кореспонденції не було. За таких обставин, військова частина НОМЕР_1 , діючи у суворій відповідності вимогам Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про звернення громадян», правомірно не нарахувала та не виплатила позивачу грошове забезпечення без наявності оригіналів підтверджуючих документів про перебування позивача на лікуванні.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

В матеріалах справи наявні наступні документи:

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15.10.2023 №1491/2117 щодо солдата ОСОБА_1 , в якій зазначається, що поранення солдата ОСОБА_1 , настало при виконання ним бойового завдання в Донецькій області, та безпосередньо пов`язане з захистом Батьківщини.

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 21.07.2024 №1491/3192 щодо солдата ОСОБА_1 , в якій зазначається, що поранення солдата ОСОБА_1 , настало при виконання ним бойового завдання в Запорізькій області, та безпосередньо пов`язане з захистом Батьківщини.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4676 виданого КНП «Міська лікарня №3» Запорізької міської ради щодо ОСОБА_1 , в якій зазначено, що останній перебував на лікуванні з 20.07.2024 по 05.08.2024.

Згідно направлення від 07.08.2024 №5102 Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 направлено на лікування до КП «РОКЛ ім. Ю. Семенюка» РОР Обласний кардіологічний центр.

Відповідно до виписки-епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №25980(24) ОСОБА_1 проходив лікування з 07.08.2024 по 20.08.2024. Діагноз гіпертонічна хвороба ІІ, 2 ст., помірний ризик. Гіпертензивне серце, кризовий перебіг. Аортосклероз. Синусова тахікардія. СН -ІІФК із збереженою систолічною ф-цією ЛШ (ФВ 77%). Остеохондроз ШВХ, спондилоартроз, больовий с-ом з м`язево-тонічними розладами МВТ, контузія (18/07/2024р), цефалгічний, астено-вегетативний с-ми. Тривожно-фобічний розлад з панічними атаками, інсомнією. Цервікокраніалгія. Пресбіопія OU. Факосклероз OU. Гіпертонічна ангіопатія сітківки OU. MBT (18/07/2024).. Акубаротравма без порушення цілісності обох барабанних перетинок. Гостра двобічна нейросенсорна приглухуватість. Суб"єктивний вушний шум. Оталгія зліва. Викривлення носової перетинки. Хронічний гіперпластичний верхньощелепний риносинусит (згідно даних МРТ). Хронічний подагричний атрит колінних суглобів Rt ст. 1, СФН І.

21.08.2024 по 09.09.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Костопільська БЛІЛ» КМР терапевтичне відділення. Діагноз ІІ, 2 ст., помірний ризик. Гіпертензивне серце, кризовий перебіг. Аортосклероз. Синусова тахікардія. СН -ІІФК із збереженою систолічною ф-цією ЛШ (ФВ 77%). Остеохондроз ШВХ, спондилоартроз, больовий с-ом з м"язево-тонічними розладами МВТ, контузія (18/07/2024р), цефалгічний, астено-вегетативний с-ми. Тривожно-фобічний розлад з панічними атаками, інсомнією. Цервікокраніалгія. Пресбіопія OU. Факосклероз OU. Гіпертонічна ангіопатія сітківки OU. MBT (18/07/2024).. Акубаротравма без порушення цілісності обох барабанних перетинок. Гостра двобічна нейросенсорна приглухуватість. Суб"єктивний вушний шум. Оталгія зліва. Викривлення носової перетинки. Хронічний гіперпластичний верхньощелепний риносинусит (згідно даних МРТ). Хронічний подагричний атрит колінних суглобів Rt ст. 1, СФН І. Хронічний холецистит в ст. загострення з диспептичним сидромом. Поліпоз жовчого міхура. (виписка №5794 а.с.31)

Відповідно до направлення від 09.09.2024 №6117 військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 направлено на лікування до КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ».

10.09.2024 по 18.09.2024 ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ» за діагнозом: Стабільна стенокардія напруги ФК ІІ. Аортокардіосклероз. СН І ст. ФК ІІ. ГХ ІІ ст., ІІ ст., ризик Ш. F43.1. MBT (18.07.24р.). Акубаротравма, консузія ГМ. П/травматична ДЕП ІІ ст. з розсіяною неврологічною симптоматикою у вигляді цефалгічного, вестибуло-кохлеарного, астено-невротичного синдромів, тривожно-фобічний розлад з панічними атаками, інсомнією. Поширений остеохондроз хребта, спондилоартроз з переважним ураженням ШВХ, ПВХ, протрузії м/хр дисків Th6-Th7, Th7-Th8, L3-L4. Вертеброгенна цервіколюмбалгія, затяжний больовий, м`язево-тонічний синдроми. Травмат. розрив заднього рогу та тіла медіального меніска правого колінного суглобу з періодичними блокадами, гонартроз І ст., хронічний синовіїт. (виписка №5391 а.с.34)

18.09.2024 по 26.09.2024 ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ» за діагнозом: П/травматична ДЕП ІІ ст. з розсіяною неврологічною симптоматикою у вигляді цефалгічного, вестибуло-кохлеарного, астено-невротичного синдромів, тривожно-фобічний розлад з панічними атаками, інсомнією. МВТ (18.07.24р.). Акубаротравма, консузія ГМ. Поширений остеохондроз хребта, спондилоартроз з переважним ураженням ШВХ, ПВХ, протрузії м/хр дисків Th6-Th7, Th7-Th8, L3-L4. Вертеброгенна цервіколюмбалгія, затяжний больовий, м`язево-тонічний синдроми. Травматичний розрив заднього рогу та тіла медіального меніска правого колінного суглобу з періодичними блокадами, гонартроз І ст., хронічний синовіїт. ІХС. Стабільна стенокардія напруги ФК ІІ. Аортокардіосклероз. СН І ст. ФК ІІ. ГХ ІІ ст., ІІ ст., ризик III. F43.1. (виписка №5589 а.с.35).

Довідка військо лікарської комісії від 26.09.2024 №1316, де зазначено, щодо ОСОБА_1 проведено медичний огляд гарнізонною ВЛК№2 в/чА1446 "26" вересня 2024. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після МВТ 18.07.2024. акубаротравматичного ураження вух з перфорацією обох барабанних перетинок. Травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини. Довідка про обставини травми №1491/13192 від 21.07.2024 видана в/ч НОМЕР_1 . Згідно класифікації отриманих травм дана травма відноситься до легких. (наказ МОЗ України №371 від 04.07.2007р).

26.09.2024 по 04.10.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ». Діагноз стан після МВТ (18.07.2024р.), акубаротравматичного ураження вух з перфорацією обох барабанних перетинок. Післятравматична ДЕП ІІ ст. із розсіяною неврологічною симптоматикою, стійким цефалгічним, вестибуло-кохлеарним синдромами. Посттравматичний стресовий розлад (F43.1). Поширений остеохондроз хребта з больовим синдромом в шийному, поперековому відділах, м`язево-тонічними розладами, порушенням опорно-рухової функції: ГХ || ст, II ст, ризик (виписка №5768 а.с.37).

04.10.2024 по 14.10.2025 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ». Діагноз стан після МВТ (18.07.2024р.), акубаротравматичного ураження вух з перфорацією обох барабанних перетинок. Післятравматична ДЕП ІІ ст. із розсіяною неврологічною симптоматикою, стійким цефалгічним, вестибуло-кохлеарним синдромами. Посттравматичний стресовий розлад (F43.1). Поширений остеохондроз хребта з больовим синдромом в шийному, поперековому відділах, м`язево-тонічними розладами, порушенням опорно-рухової функції: ГХ || ст, II ст, ризик (виписка №5996 а.с.39).

14.10.2024 по 24.10.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ». Діагноз стан після МВТ (18.07.2024р.), акубаротравматичного ураження вух з перфорацією обох барабанних перетинок. Післятравматична ДЕП ІІ ст. із розсіяною неврологічною симптоматикою, стійким цефалгічним, вестибуло-кохлеарним синдромами. Посттравматичний стресовий розлад (F43.1). Поширений остеохондроз хребта з больовим синдромом в шийному, поперековому відділах, м`язево-тонічними розладами, порушенням опорно-рухової функції: ГХ || ст, II ст, ризик (виписка №6163 а.с.40).

Довідка військо лікарської комісії від 24.10.2024 №1442, де зазначено, щодо ОСОБА_1 проведено медичний огляд гарнізонною ВЛК№2 в/чА1446 "24" жовтня 2024. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після МВТ 18.07.2024. акубаротравматичного ураження вух з перфорацією обох барабанних перетинок. Травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини. Довідка про обставини травми №1491/13192 від 21.07.2024 видана в/ч НОМЕР_1 . Згідно класифікації отриманих травм дана травма відноситься до легких. (наказ МОЗ України №371 від 04.07.2007р).

24.10.2024 по 04.11.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ». Діагноз стан після МВТ (18.07.2024р.), ЗЧМТ акубаротравматичного ураження вух з перфорацією обох барабанних перетинок. Післятравматична ДЕП ІІ ст. із розсіяною неврологічною симптоматикою, стійким цефалгічним, вестибуло-кохлеарним синдромами. Посттравматичний стресовий розлад (F43.1). Поширений остеохондроз хребта з больовим синдромом в шийному, поперековому відділах, м`язево-тонічними розладами, порушенням опорно-рухової функції: ГХ || ст, II ст, ризик ІІІ. СН Іст. (виписка №6391 а.с.42).

04.11.2024 по 13.11.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Рівненський обласний госпіталь ВВ». Діагноз стан після МВТ (18.07.2024р.), ЗЧМТ акубаротравматичного ураження вух з перфорацією обох барабанних перетинок. Післятравматична ДЕП ІІ ст. із розсіяною неврологічною симптоматикою, стійким цефалгічним, вестибуло-кохлеарним синдромами. Посттравматичний стресовий розлад (F43.1). Поширений остеохондроз хребта з больовим синдромом в шийному, поперековому відділах, м`язево-тонічними розладами, порушенням опорно-рухової функції: ГХ || ст, II ст, ризик ІІІ. СН Іст. (виписка №6636 а.с.43).

Згідно направлення від 14.11.2024 №22102 Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 направлено на лікування до КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради.

Згідно з довідки від 15.11.2024 №4376 КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради ОСОБА_1 з 15.11.2024 перебуває на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до довідки від 06.01.2025 №69 КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради ОСОБА_1 з 15.11.2024 перебуває на стаціонарному лікуванні по даний час. (дата видачі довідки 06.01.2025).

ІНФОРМАЦІЯ_2 надав відповідь на звернення громадянки ОСОБА_7 , щодо неправомірних дій командира військової частини НОМЕР_1 , де зазначається, що вказаний підрозділ на даний час виконує завдання за призначенням зоні діяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином направили за належність щодо розгляду звернення громадян відповідно до чинного законодавства.

До ІНФОРМАЦІЯ_4 від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло звернення громадянки ОСОБА_7 щодо можливих неправомірних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 по відношенню до солдата ОСОБА_1 .

У відповіді від 19.08.2024 №3024 на звернення ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначив, що військова частина на даний час здійснює переміщення для виконання завдань за призначенням до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

06.09.2024 №1491/4039 надала відповідь на звернення ОСОБА_6 , в якій повідомила, що станом на 06.09.2024 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 є таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та не повернувся. Також військова частини роз`яснила, що видачі військовою частиною НОМЕР_1 направлення для належного діагностичного обстеження та стаціонарного лікування, солдату ОСОБА_1 необхідно повернутися у розташування військової частини НОМЕР_1 та подати рапорт відповідного змісту по команді через свого безпосереднього командира.

17.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 надав відповідь на звернення представника позивача Голубінській Л.Г., в якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_7 було направлено запит до камандування військової частини НОМЕР_1 про надання інформації. Військова частина НОМЕР_1 надала інформацію, що солдат ОСОБА_1 рахується таким, що самовільно залишив військову частину з 07.08.2024. Також зазначили, що відсутня інформація щодо звернення ОСОБА_1 з рапортом щодо надання направлення для лікування.

Представниками позивача подано до командира військової частини НОМЕР_1 заперечення на інформацію наведені у листі від 06.09.2024.

Командир військової частини НОМЕР_3 28.11.2024 надав відповідь на заперечення представника ОСОБА_7 , в якій зазначив, що для отримання детального розрахунку щомісячного грошового забезпечення (виплачених або невиплачених коштів), солдату ОСОБА_2 необхідно повернутися у розташування військової частини НОМЕР_1 та подати рапорт відповідного змісту по команді через свого безпосереднього командира та зареєструвати його у діловодстві військової частини НОМЕР_1 . Для отримання документального підтвердження, на підставі чого солдата ОСОБА_8 позбавили грошового забезпечення, а саме результатів службового розслідування щодо самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_9 , то за зверненням (рапортом) військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Представниками позивача подано до начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 заперечення на інформацію наведену у відповіді від 17.09.2024.

ІНФОРМАЦІЯ_6 від 27.10.2024 надав відповідь на заперечення представника ОСОБА_7 , в якій зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 16 Закону України "Про звернення громадян" повідомляємо - скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2024 №229 зазначається, що солдату ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину з 07.08.2024 призупинити виплату грошового забезпечення і зняти з всіх видів забезпечення.

Також в матеріалах справи наявний витяг із наказу від 06.09.2024 №455-ОД «Про результати службового розслідування». В ході службового розслідування встановлено, що 07.08.2024 від командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_10 надійшов рапорт про те, що 05.08.2024 був виписаний по закінченню лікування з КНП «Міська лікарня №3» м. Запоріжжя солдат ОСОБА_1 і не повернувся до тимчасового місця розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 . Також зазначається, що вину військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 вважається доведено та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «Сувора догана». А також вищезазначеному військовослужбовцю додаткову винагороду та щомісячну премію на період дії воєнного стану за всі місяці самовільного залишення частини та місяць повернення не виплачувати в повному обсязі.

Листом від 22.01.2025 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що з 07.08.2024 по 22.01.2025 рапорт та оригінали документів від солдата ОСОБА_1 , які підтверджують факт його перебування на лікуванні, до військової частини НОМЕР_1 не надходили.

Також в матеріалах справи наявний витяг ЄРДР №0000872 від 23.01.2025, в якому зазначено, що 07.08.2024 солдат ОСОБА_1 не повернувся з лікувального закладу у свій підрозділ.

Так, позивач вважає, що у період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено у повному обсязі додаткову винагороду, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжено, на даний час він є чинним не скасованим.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Частиною 1 статті 40 Закону №2232-ХІІ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут № 548-XIV), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (стаття 12 Статуту № 548-XIV).

Статтею 16 Статуту № 548-XIV передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (стаття 19 Статуту № 548-XIV)

Статтею 26 Статуту №548-ХІV визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як вбачається зі статті 27 Статуту №548-ХІV, військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Згідно статті 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди, відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Відрекомендовуючись своєму безпосередньому начальникові, військовослужбовці називають свою посаду, військове звання, прізвище та причину звертання.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуються дії відповідача щодо не виплати грошового забезпечення та додаткових винагород.

Суд зауважує, що в матеріалах справи наявний чинний наказ від 06.09.2024 №455-ОД «Про результати службового розслідування» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2024 №229 про призупинення грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 .

За наслідками, яких позивачу призупинено виплату грошового та додаткового забезпечення.

Позивач зазначає, що в період з 07.08.2024 по 06.01.2025 перебував на лікарняному, що підтверджується з медичними висновками, які наявні в матеріалах справи.

Однак суд зазначає, що відповідно до статті 262 Статуту №548-ХІV внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Згідно пункту 2.16 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 № 40, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до пункту 3.10.9 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 № 40, листування між командуваннями видів Збройних Сил України, командуванням Десантноштурмових військ, Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, органами військового управління Збройних Сил України та структурними підрозділами Генерального штабу Збройних Сил України здійснюється з використанням технічних засобів зв`язку, СЕДО (система електронного документообігу), а також засобів поштового зв`язку, фельд єгерською службою чи нарочним.

Тобто, військовослужбовець, перебуваючи на лікуванні, має право подати рапорт до військової частини у якій проходить військову службу через СЕДО (систему електронного документообігу), яка є у кожній військовій частині, у тому числі військовому госпіталі.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно із вимогами статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

При цьому, згідно з частиною 4 статті 45 Дисциплінарного статуту усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відповідно до вимог ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ч. 1 ст. 84 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині) (частина 1 статті 85 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту).

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту).

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини 1 статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк (ст. 88 Дисциплінарного статуту).

Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Згідно з вимогами абз. 8 п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Згідно з вимогами п. 15 розділу ХХХІV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Як вбачається з матеріалів справи наказ від 06.09.2024 №455-ОД «Про результати службового розслідування» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2024 №229 про призупинення грошового забезпечення не скасовані та на даний час чинні. Позивачем доказів щодо оскарження даних наказів до суду не надано.

Відтак, суд погоджується з відповідачем, що позивач з 07.08.2024 вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Наведені представником позивача у позові обставини, а також долучені до матеріалів справи медичні документи (направлення, обстеження, консультативні висновки тощо) не спростовують той факт, що позивач станом на 07.08.2024 року до військової частини не повернувся, документів на підтвердження його законної відсутності до військової частини не надав, подальше його лікування, здійснювалось без відома безпосереднього командира та без будь-якого рішення командування військової частини НОМЕР_1 .

Таким чого у задоволенні позовної вимоги щодо виплати грошового забезпечення та додаткових винагород слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними щодо не вручення позивачу детального щомісячного розрахунку грошового забезпечення за його зверненням від 14.10.2024 у термін протягом місяця з дня отримання; та зобов`язання відповідача вручити позивачу детальний щомісячний розрахунок грошового забезпечення за період з 01.01,2024 по 01.10.20245 за зверненням від 14.10.2024 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Зокрема, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно частини шостої статті 5 Закону № 393/96-ВР, письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Приписами частини першої статті 14 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Частиною першою статті 15 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (частина третя статті 15 Закону № 393/96-ВР).

Таким чином, системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що орган державної влади у місячний строк від дня надходження звернення зобов`язаний в межах своїх повноважень: 1) об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути заяву громадянина, який звернувся до нього з такою заявою, 2) прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення та 3) повідомити заявника про наслідки розгляду його звернення.

Тобто, належним розглядом органом державної влади звернення громадянина вважатиметься безумовне виконання останнім чітко визначеної законодавцем сукупності зазначених дій (а не кожної окремо) протягом строків, встановлених статтею 20 Закону № 393/96-ВР.

Як було встановлено судом, представником позивача подано 14.10.2024 до командира військової частини НОМЕР_1 заперечення на інформацію наведені у листі від 06.09.2024.

Дане заперечення отримане військовою частиною НОМЕР_1 19.10.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштових переказів.

Командир військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2024 надав відповідь на заперечення представника ОСОБА_7 , в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян», в якій зазначив, що для отримання детального розрахунку щомісячного грошового забезпечення (виплачених або невиплачених коштів), солдату ОСОБА_2 необхідно повернутися у розташування військової частини НОМЕР_1 та подати рапорт відповідного змісту по команді через свого безпосереднього командира та зареєструвати його у діловодстві військової частини НОМЕР_1 . Для отримання документального підтвердження, на підставі чого солдата ОСОБА_8 позбавили грошового забезпечення, а саме результатів службового розслідування щодо самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_9 , то за зверненням (рапортом) військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був у місячний строк не лише розглянути звернення представника позивача та прийняти рішення за його зверненням, а й вчасно повідомити представника позивача про результати такого розгляду і суть прийнятого рішення.

Загальні правила визначення та обчислення строків встановлені Цивільним кодексом України (далі, - ЦК України)

Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч.3, ч.5 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

В силу вимог ч.2 ст.255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Матеріали справи свідчать, що звернувся до відповідача надійшло 19.10.2024 а отже сплив місячного строку, визначеного Законом України "Про звернення громадян" для її розгляду, сплинув 20.11.2024

Судом встановлено, що відповідачем за результатами розгляду вказаних заперечень прийнято рішення, оформлене листами за вих. №1491/5129 від 28.11.2024.

Встановлені обставини дають суду підстави для висновку, що відповідь представнику позивача на його заперечення (звернення) від 14.10.2024 надана відповідачем несвоєчасно, з порушенням місячного строку, встановленого ст.20 Закону України "Про звернення громадян".

З аналізу наведених нормативно правових актів, та долучених до справи доказів, суд дійшов висновку, що відповідач вимоги Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР - не виконав, так як вичерпної та повної інформації не надав представнику позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не вирішено порушене питання яке було зазначено в запереченнях від 14.10.2024 та не дотримався вимог Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР, а тому наведені позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити.

Щодо позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними щодо зобов`язання позивача прибути до військової частини під час перебування на стаціонарному лікуванні для отримання детального розрахунку грошового забезпечення суд зазначає наступне.

Згідно пункту 2.16 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 № 40, не передбачено особисте прибуття до військової частини щодо отримання розрахунку про грошове забезпечення.

Також суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи позивач солдат ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні не мав можливості прибути до військової частини щодо отримання розрахунку про грошове забезпечення, а використав своє право через свого законного представника щодо отримання даного розрахунку, що підтверджується зверненнями представника до військової частини щодо надання детального розрахунку щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Таким чином позовна вимога є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 75 КАС України).

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до пункту 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене в його сукупності суд вважає, що позивач лише частково підтвердив належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, тому позовна заява підлягає до часткового задоволення.

Підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду також відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат учасниками справи суду не надано.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо зобов`язання ОСОБА_1 прибути до військової частини під час перебування на стаціонарному лікуванні для отримання детального розрахунку грошового забезпечення;

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого терміну розгляду звернення від 14.10.2024 наданого у відповідності до норм "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 детальний щомісячний розрахунок грошового забезпечення за період з 01.01,2024 по 01.10.20245 за зверненням від 14.10.2024 у відповідності до норм "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04 червня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя У.М. Нор