Справа № 700/243/25
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 700/243/25 Головуючий у 1 інстанції: Бесараб Н.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Кузьмишиної О.М.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4120322 від 21.02.2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн. за ч.4 ст. 126 КУпАП;

- закрити провадження у справі про адміністративне порушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт стверджує, що Черкаським апеляційним судом у справі № 700/223/24 14.03.2025 р. ухвалено постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та до застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Дана постанова набрала законної сили 14.03.2025. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що оскаржувана постанова відповідача від 21.02.2025 є необгрунтованою та незаконною. Відповідач притягнув його до відповідальності без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Отже, на переконання апелянта, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 4 ст.126 КУпАП.

20 травня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує позицію суду першої інстанції.

30 травня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року клопотання Головного управління Національної поліції в Черкаській області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

02 червня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття справи, в якому просить постанову Лисянського районного суду від 10.04.2025 року про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати, провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії ЕНА № 4120322 від 21.02.2025, винесеної старшим інспектором сектору поліцейської діяльності №2 (смт. Лисянка) Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції Мельніченка Дмитра Петровича, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

Згідно даної постанови, 21.02.2025 року о 12 год. 50 хв. в селищі Лисянка Звенигородського району Черкаської області по площі Миру, 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 15.04.2024 року строком на один рік, чим порушив п. 2.1.а. ПДР - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина 4 статті 126 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Нормами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до підпункту "а" пункту 2.1 Правил дорожнього руху, Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, старшим інспектором сектору поліцейської діяльності №2 (смт. Лисянка) Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції Мельніченком Дмитром Петровичем винесено постанову серії ЕНА № 4120322 від 21.02.2025, якою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400,00 грн. (а.с. 62).

Згідно оскаржуваної постанови, 21.02.2025 року о 12 год. 50 хв. в селищі Лисянка Звенигородського району Черкаської області по площі Миру, 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 15.04.2024 року строком на один рік, чим порушив п. 2.1.а. ПДР - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом.

Апелянт стверджує, що Черкаським апеляційним судом у справі № 700/223/24 14.03.2025 р. ухвалено постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та до застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Дана постанова набрала законної сили 14.03.2025.

У зв`язку з цим, апелянт вважає, що оскаржувана постанова відповідача від 21.02.2025 є необгрунтованою та незаконною.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта безпідставними, з огляду на наступне.

Так, постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2024 року у справі № 700/223/24 визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Вказано, строк позбавлення права керування рахувати з моменту фактичного вилучення посвідчення водія.

Відповідно до частини 1 статті 294 КУпАП, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2024 року

Постановою Черкаського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року у справі № 700/223/24 поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Лисянського райсуду Черкаської обл. від 15.04.2024 р. Постанову Лисянського райсуду Черкаської обл. від 15.04.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Згідно ч. 10 ст. 294 КУпАП, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Отже, постанова Черкаського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року у справі № 700/223/24 набрала законної сили після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає, що вказано в даному судовому рішенні.

Таким чином, твердження апелянта про те, що постановою Черкаського апеляційного суду від 14.03.2025 у справі № 700/223/24 застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік є безпідставним, оскільки, судовим рішенням, яким ОСОБА_1 визнано винним вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік є постанова Лисянського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2024 року у справі № 700/223/24.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на 21.02.2025 року ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами.

24 січня 2025 року на адресу Лисянського районного суду Черкаської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Лисянського районного суду Черкаської області від 15.04.2024 щодо нього за нововиявленими обставинами по справі про адміністративне правопорушення, в якій просив її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 24 січня 2025 року у справі № 700/223/24 заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Лисянського районного суду Черкаської області від 15.04.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з нововиявленими обставинами - повернуто особі, яка її подала.

В подальшому, постановою Черкаського апеляційного суду від 14 березня 2025 року у справі № 700/223/24 постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 24 січня 2025 року, якою повернуто заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Лисянського районного суду Черкаської області від 15.04.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з нововиявленими обставинами, залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвалюючи вищевказану постанову, суд апеляційної інстанції вказав, що перегляд судових рішень по справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений, і місцевий загальний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 про перегляд постанови Лисянського районного суду Черкаської області від 15.04.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з нововиявленими обставинами, не є підставою вважати, що постанова Лисянського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2024 року у справі № 700/223/24 є такою, що не набрала законної сили.

Доводи апелянта про те, що при винесенні постанови відповідач не надав жодного доказу вини позивача в адміністративному правопорушенні є безпідставними, оскільки, як встановлено вище, станом на 21.02.2025 року позивач був позбавлений права керування транспортними засобами.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апелянта про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 4 ст.126 КУпАП.

Також, необґрунтованим є посилання апелянта на відсутність причин зупинки його транспортного засобу, адже, під час розгляду працівником поліції справи про адміністративне правопорушення від позивача будь-які клопотання чи зауваження не надходили.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі №337/3816/16-а, від 26.04.2018 у справі №200/5590/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №724/9716/16-а, від 15.05.2019 у справі №537/2088/17, від 26.04.2018 у справі №338/1/17, від 14.05.2020 у справі №240/12/17, від 08.07.2020 у справі №463/1352/16а, від 15.03.2019 у справі №686/11314/17, від 22.10.2019 у справі №161/7068/16-а колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дані судові рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в них висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Щодо клопотання ОСОБА_1 , про закриття справи, в якому він просить постанову Лисянського районного суду від 10.04.2025 року про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати, провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Колегія суддів зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови серії ЕНА № 4120322 від 21.02.2025 старшим інспектором сектору поліцейської діяльності №2 (смт. Лисянка) Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції Мельніченком Д.П. дотримано строки, передбачені ст. 38 КУпАП, оскільки, така постанова винесена в день вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Таким чином, відсутні підстави для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Водночас, подальше оскарження в судовому порядку спірної постанови серії ЕНА № 4120322 від 21.02.2025 не впливає на строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова відповідача про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4120322 від 21.02.2025 прийнята на підставі та в межах повноважень, а тому, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.