Справа № 420/37889/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/37889/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року (суддя Катаєва Е.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 30.12.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2024 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивачка просила суд:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким їй відмовлено в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати їй - ОСОБА_1 , до загального трудового стажу період роботи в Бериславській райспоживспілці з 01.03.1980 по 01.02.1985 та призначити пенсію за віком з 14.08.2024 року, тобто з моменту звернення до органів ПФУ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 30 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 01.08.2024 року №72 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.08.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1000 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком позивачці було прийнято у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи згідно наданої заявницею трудової книжки, а саме: 01.03.1980 по 01.02.1985 року, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу. Вказане суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Для зарахування до страхового стажу зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки згідно з Порядком №637, які до заяви долучено не було.

Також апелянт зазначив, що Управління було уповноважено на розгляд конкретної заяви від 14.08.2024 року, тому подальше питання щодо призначення пенсії уповноважено вирішувати лише ГУ ПФУ в Херсонській області, на обліку якого перебуває позивачка.

Позивачка своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

14.08.2024 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №54 від 22.08.2024 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років, при наявному 15 років 1 місяць 25 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивачки згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , а саме: з 01.03.1980 по 01.02.1985 та з 01.04.1991 по 27.08.1991, оскільки відсутня назва організації як заголовок. Також не зараховано догляд за дитиною 1983 р.н. до трьох років, оскільки в свідоцтві про народження відсутній штамп про отримання паспорта та у заяві не зазначено, що заявниця здійснювала догляд за дитиною до трьох років (а.с. 8).

Позивачка, вважаючи рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії №54 від 22.08.2024 протиправним, звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи частково її позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки ГУ ПФУ в Запорізькій області, приймаючи оскаржуване рішення, діяло недобросовісно та необґрунтовано, не врахувало усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачці, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої нею заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії. Відтак, рішення від 01.08.2024 №72 є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ст.1 Закону №1058-IV в редакції від 09.08.2024, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року (ч.2 ст.26 Закону №1058-IV).

Згідно ч.4 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого ч.1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Позивачка, вважаючи, що нею досягнуто необхідного для призначення пенсії віку та страхового стажу, 14.08.2024 року звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято оскаржуване рішення №54 від 22.08.2024, згідно якого у заявниці наявний страховий стаж у розмірі 15 років 01 місяць 25 днів, що є меншим необхідного.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) (в редакції від 28.09.2022 року) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку №637).

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

На період внесення записів до трудової книжки позивачки в рамках частини спірних періодів трудової діяльності діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції №162 встановлено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно п. 2.11. Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Записи роблять акуратно, використовуючи чорнильну або кулькову ручку, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (абз. 3 п. 2.3 Інструкції №162).

Згідно з абз. 1 п. 4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка.

Так, підставою для прийняття відповідачем спірного рішення про відмову у призначенні пенсії слугувало не зарахування до стажу позивачки періодів згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , а саме: з 01.03.1980 по 01.02.1985 та з 01.04.1991 по 27.08.1991, оскільки відсутня назва організації як заголовок. Крім того, не зараховано догляд за дитиною 1983 р.н. до трьох років, оскільки в свідоцтві про народження відсутній штамп про отримання паспорта та у заяві не зазначено, що заявниця здійснювала догляд за дитиною до трьох років.

Позивачка, звертаючись до суду з цим позовом, зазначає про протиправність не зарахування до стажу роботи лише періоду роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985.

Відповідно до п. 2.17 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці за місцем роботи вносяться окремою строкою з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів.

Пунктом 2.3 Інструкції №162, який відповідає змісту пункту 2.4 Інструкції №58 встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше за тижневий строк, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п. 2.26 Інструкції №162, який відповідає п. 2.27 Інструкції №58, запис про звільнення в трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) до трудової книжки (вкладиша) про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особовій картці, у якій має бути повторно точний запис із трудової книжки (вкладиша) (п. 2.4 Інструкції №162).

Зміст пункту п. 2.4 Інструкції №162 відповідає змісту пункту 2.5 Інструкції №58.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправно не зарахувало до страхового стажу заявниці період роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985.

Так, підставою не зарахування періоду роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985 визначена відсутність у трудовій книжці назва організації як заголовок.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , на яких містяться записи №1-4 її трудової діяльності в Бериславській райспоживспілці, а саме: 09.07.1974 прийнята на посаду бухгалтера, 01.03.1980 звільнена у зв`язку з переведенням в оптово-торгову базу райспоживспілки, 01.03.1980 прийнята на посаду бухгалтера в порядку переведення, 01.02.1985 звільнена з роботи за власним бажанням (а.с. 9).

Посилання апелянта на те, що у записі в трудовій книжці, зокрема: за період роботи з 01.03.1980 по 01.02.1985 року, відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу, колегія суддів відхиляє як неаргументоване, та звертає увагу суб`єкта владних повноважень, що записи були внесені на підставі наказів, затверджені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства. При цьому, записи не містять виправлень, закреслень та неточностей.

Згідно з п. 2.13 Інструкції №162 (чинній на час внесення записів) переведення працівника на іншу постійну роботу на тому самому підприємстві оформляється в такому самому порядку, як і прийняття на роботу.

Дійсно, в трудовій книжці запис №3 від 01.03.1980 про прийняття позивачки на посаду бухгалтера в порядку переведення не містить назву підприємства. Натомість відомості про назву підприємства наявні у записі №1 від 09.07.1974 про першочергове прийняття на посаду бухгалтера.

Враховуючи, що переведення позивачки 01.03.1980 року здійснювалось в межах одного підприємства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність повторного зазначення назви підприємства у записі №3 від 01.03.1980 не є порушенням, яке може слугувати підставою для не зарахування цього періоду до страхового стажу.

Зазначені записи, включно із записом №3, відповідають вимогам Інструкції №162, зокрема містять усі необхідні реквізити, такі як дата, посада, підстава внесення (наказ), підпис уповноваженої особи та печатка. Відсутність дублювання назви підприємства у записі №3 компенсується інформацією, наведеною у попередніх записах, яка однозначно ідентифікує підприємство як роботодавця.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а сформовано правовий висновок, згідно якого підставою для призначення пенсії є наявність стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Колегія суддів зазначає, що наведені органом Пенсійного фонду в оскаржуваних індивідуальних актах підстави для неврахування періодів роботи є формальними та не можуть позбавити позивачку гарантованого законодавством права на пенсійне забезпечення.

Отже, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає про безпідставне неврахування органом Пенсійного фонду спірних періоду роботи позивачки до її страхового стажу під час вирішення питання щодо призначення пенсії за віком. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трудовою книжкою підтверджується період роботи позивачки з 01.03.1980 по 01.02.1985, отже підлягає зарахуванню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, що, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, обумовлює межі перегляду даного судового рішення апеляційним судом.

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов