Справа № 600/2657/25-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

05 червня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/2657/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Фермерського господарства "Альбіна М.І.", про визнання протиправниими та скасування рішення про опис майна у податкову заставу та акту опису майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач ) звернулась в суд з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Фермерського господарства "Альбіна М.І.", в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу №19/2025 від 01.04.2025, що видане Головним управлінням Державної податкової служби у Чернівецькій області;

- визнати протиправним та скасувати акт опису майна №18 від 30.04.2025, що виданий Головним управлінням Державної податкової служби у Чернівецькій області;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області утриматися від вчинення будь-яких дій, спрямованих на арешт, передачу у виконавче провадження, реалізацію або інше розпорядження майном, описаного в акті опису майна №18 від 30.04.2025 до набрання законної сили рішення суду в цій справі;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження за наявним в справі матеріалами.

Разом з тим, представником позивача подано до суду заяву, про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходів забезпечення позову шляхом: заборони Головному управлінню Державної податкової служби у Чернівецькій області вчиняти будь-які дії спрямовані на арешт, передачу у виконавче провадження, реалізацію або інше розпорядження майном, описаного в акті опису майна №18 від 30.04.2025 до набрання законної сили рішення суду в цій справі.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що існує реальна необхідність у зобов`язані Головного управління ДПС у Чернівецькій області утриматися від вчинення будь-яких дій, спрямованих на стягнення податкового боргу шляхом реалізації або передачі у виконавче провадження майна, описаного в акті опису майна №18 від 30.04.2025 до набрання законної сили рішення суду в цій справі, оскільки у разі відсутності такої заборони податковий орган може: передати описане майно у виконавче провадження, накласти арешт, передати майно на реалізацію, а у випадку реалізації майна, навіть за умови подальшого виграшу справи, позивач не зможе повернути те саме майно.

Наголошував на тому, що факт складання акту опису без повідомлення та присутності позивача та інших власників свідчить про високий ризик того, що виконавчі дії можуть бути вчинені знову односторонньо, без додаткового повідомлення.

Дане майно не виділено в натурі та перебуває у власності інших осіб, що порушує права цих осіб щодо володіння, користування та розпорядження і може призвести до непоправних наслідків з позбавлення їх права власності на майно.

Відтак, усі ці дії можуть бути вчинені до вирішення спору по суті, що призведе до фактичної втрати майна позивачем та третіми особами, навіть якщо згодом суд скасує акт опису та рішення про опис майна у податкову заставу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або навіть унеможливити його виконання.

З метою відвернення негативних наслідків для позивача та інших осіб, важливим є застосування заходів забезпечення позову.

Наведені обставини, на переконання позивача, свідчать про наявність очевидних ознак протиправності спірного рішення про опис майна у податкову заставу та акт опису майна.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1-3 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Аналізуючи наведені представником позивача обґрунтування заяви про забезпечення позову та матеріали справи вбачається, що в даному випадку відсутній факт винятковості, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи та її розгляд у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Наведеними вище нормами процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Варто наголосити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову та існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Відповідно до положень частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з Рекомендаціями N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.89, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Суд звертає увагу на те, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що доводи зазначені в заяві про забезпечення адміністративного позову не є однозначними, переконливими для цілей забезпечення адміністративного позову та підлягають встановленню під час судового розгляду справи.

Перевіривши зазначені позивачем в заяві про забезпечення позову доводи, на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та про відсутність підстав для її задоволення, оскільки без розгляду справи по суті з встановленням усіх фактичних обставин справи та дослідженням доказів, що мають значення для вирішення даної справи неможливо в даному випадку забезпечити позов.

Суд вважає за необхідне зазначити і те, що застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей (обставин) та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем. Окрім цього, під час розгляду справи можуть змінитися певні обставини, які суттєво впливають на становище заявника чи можливість виконання рішення суду.

Зважаючи на суть спірних правовідносин, оцінивши доводи представника позивача, які викладені в заяві про забезпечення позову, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог щодо забезпечення судом даного позову. Позивачем не наведено переконливих доводів (обґрунтованих припущень), які б могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які він просить, може істотно ускладнити чи вплинути на ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення даного позову, а тому відмовляє у задоволенні такої заяви.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову - відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя О.В. Боднарюк