Справа № 420/4237/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/4237/24

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікації», акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И Л А :

08 лютого 2024 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило визнати недійсним договір на закупівлю №175 від 13.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Міські комунікації» та АТ «Одеська ТЕЦ».

В обґрунтування позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області зазначило, що ТОВ «Міські комунікації» мало намір неправомірно скористатися податковою вигодою та сформувати податковий кредит на підставі нереальної господарської операції, а укладена ним угода з акціонерним товариством «Одеська ТЕЦ» завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому у позивача наявні підстави для звернення до суду із позовом про визнання недійсним договору на закупівлю №175 від 13.08.2021 року щодо ремонту основного бойлера, укладеного між цими підприємствами.

АТ «Одеська ТЕЦ» заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що підстав для визнання договору №175 від 13.08.2021 року недійсним відповідно до ч.2 ст.228 ЦК України немає. Також відповідач зазначив, що податковим органом не надано будь-яких доказів порушення контрагентами податкового законодавства, окрім наявності рішення податкового органу про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №36552 від 05.09.2023 року. Крім того, податковим органом не проводилось зустрічної перевірки АТ «Одеська ТЕЦ» по взаємним господарським операціям за договором №175 від 13.08.2021 року.

ТОВ «Міські комунікації» відзив на позовну заяву не наданий.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року Головному управлінню ДПС в Одеській області відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що

АТ «Одеська ТЕЦ» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за наступним кодом юридичної особи - 05471158, основним видом економічної діяльності якого є 35.11 виробництво електроенергії (т. 1 а.с. 91-92).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міські комунікації» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за наступним кодом юридичної особи - 42761262, основним видом економічної діяльності якого є 43.22. монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування (т. 1 а.с. 36-37).

У ТОВ «Міські комунікації» наявний дозвіл №469.19.51, виданий Головним управлінням Держпраці Одеської області, на виконання робіт підвищеної небезпеки зі зведення, монтажу і демонтажу будинків, споруд, зміцнення їх аварійних частин; монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування, реконструкцію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (парові та водогрійні котли теплопродуктивністю понад 0,1МВт; трубопроводи пари та гарячої води з робочим тиском понад 0,05 МПа і температурою нагріву вище 110 град.С; посудини, що працюють під тиском понад 0,05 МПа) (т. 1 а.с. 166). Крім того, у ТОВ «Міські комунікації» зареєстрована декларація відповідності матеріально-технічної бази роботодавця вимогам законодавства з питань охорони праці від 09.07.2019 року за №268 (т.1 а.с.167-170).

ТОВ «Міські комунікації» отримало ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 05.03.2019 року за №12-Л на господарську діяльність з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками (т.1 а.с.171-172).

12 липня 2021 року АТ «Одеська ТЕЦ» оголошено тендер на закупівлю робіт з наступним предметом: ДСТУ Б.Д.1.1-2013 «Ремонт основного бои?лера ПСВ-500-3-23 ст.№3» інв. номер 16133.0 за кодом ДК 021:2015: 50730000-1 Послуги з ремонту і технічного обслуговування охолоджувальних установок (номер тендеру UA-2021-07-12-001627-b на платформі Prozorro). В оголошенні зазначено, що очікувана вартість закупівлі 3 500 000,00 грн.

02 серпня 2021 року уповноваженою особою АТ «Одеська ТЕЦ» винесено протокол, в якому переможцем публічної закупівлі визнано ТОВ «Міські комунікації» та винесено повідомлення про намір укласти договір закупівлі із переможцем на суму 2 782 705,55 грн (т. 1 а.с. 120-121).

13 серпня 2021 року між АТ «Одеська ТЕЦ» (як замовником) та ТОВ «Міські комунікації» (як підрядником) укладено договір на закупівлю №175 (далі договір №175) (т.1 а.с.21-23), за п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик виконати відповідно до умов договору: ДСТУ Б.Д.1.1-2013 «Ремонт основного бойлера ПСВ-500-3-23 ст.№3» інв. номер 16133.0 за кодом ДК 021:2015:50730000-1 Послуги з ремонту і технічного обслуговування охолоджувальних установок (далі - роботи), а замовник зобов`язується прийняти ці роботи і оплатити їх (т.1 а.с.21-23).

Згідно додаткової угоди №1 від 31.12.2021 року до договору №175 від 13.08.2021 року було зазначено, що сторони домовились продовжити строк дії договору №175 від 13.08.2021 року до 28.02.2022 року (т.1 а.с.19).

У технічному завданні (додаток №1 до договору №175) щодо ремонту основного бойлера ПСВ-500-3-23 ст.№3 викладено перелік робіт, який має виконати підрядник та зазначено матеріали, які будуть необхідні підряднику для здійснення ремонту бойлера. У п.9 Технічного завдання зазначено, що підрядник повинен мати ліцензію та дозвіл на виконання вищевказаних робіт з ремонту основного бойлера ПСВ-500-3-23 ст.№3 (т.1 а.с.24).

На виконання договору №175 підрядником складено довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 28.02.2022 року на суму 2 782 705,55 грн., акт приймання виконаних будівельних робіт від 28.02.2022 року на суму 2 782 705,55 грн., а також підсумкову відомість ресурсів щодо витрат труда та будівельних матеріалів підрядника, які були задіяні під час ремонту основного бойлера ПСВ-500-3-23 ст.№3 (т.1 а.с.110-117).

За фактом виконання робіт за договором №175, ТОВ «Міські комунікації» виписало та подало на реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну №2 від 17.02.2022 року на суму 1 391 352,78 грн. з ПДВ та податкову накладну №4 від 28.02.2022 року на суму 1 391 352, 77 грн., водночас, у реєстрації вищевказаних податкових накладних було відмовлено згідно рішень Головного управління ДПС в Одеській області №9486749/42761262 від 07.09.2023 року та №9486748/42761262 від 07.09.2023 року.

Вищевказані рішення про відмову у реєстрації податкових накладних оскаржені ТОВ «Міські комунікації» в судовому порядку в межах провадження по справі №420/30024/23.

05 вересня 2023 року Головним управління ДПС в Одеській області прийнято рішення №36552 про відповідність ТОВ «Міські комунікації» п.8 Критеріїв ризиковості платника податку. В якості інформації, за якою була встановлена відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку вказано постачання платнику податку, задіяного в ризиковій операції за податковим номером 42761262, період здійснення господарської операції - з 10.03.2023 року по 05.09.2023 року, код згідно УКТЗЕД операції, визначеної як ризикової 83.11 (т.1. а с.17).

Представник податкового органу у судових засіданнях посилалась на те, що контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами. В якості підстав для визнання недійсним договору на закупівлю №175 від 13.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Міські комунікації» та АТ «Одеська ТЕЦ», представник позивача посилався, зокрема, на те, що сторони мали намір неправомірно скористатися податковою вигодою та сформувати податковий кредит на підставі нереальної господарської операції, а укладений договір №175 завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки відсутні докази відносно того, що у ТОВ «Міські комунікації» були наявні трудові та матеріально-технічні ресурси для виконання роботи з ремонту основного бойлера ПСВ-500-3-23 ст.№3 згідно договору №175 від 13.08.2021 року.

Посилаючись на фактичну безтоварність господарських операцій ТОВ «Міські комунікації» та АТ «Одеська ТЕЦ», позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом задля визнання недійсним договору №175 від 13.08.2021 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не надано доказів того, що ТОВ «Міські комунікації» та АТ «Одеська ТЕЦ» мали намір неправомірно скористатися податковою вигодою та сформувати податковий кредит на підставі нереальної господарської операції.

При цьому суд вважав належним даний спір судам адміністративної юрисдикції.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом цієї норми, фундаментальними критеріями адміністративної юрисдикції є публічно-правовий характер спору та спрямування саме на захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на завдання адміністративного судочинства суб`єкт владних повноважень у такому судочинстві зазвичай виступає у процесуальному статусі відповідача, однак у визначених Конституцією та законами України випадках може бути позивачем у справі.

За загальним правилом, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС України), з метою реалізації покладених на них повноважень у відповідних спірних публічно-правових правовідносинах.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ (стаття 19 КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом (пункт 5 частини першої цієї статті).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, за загальним правилом до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ судам слід виходити із суті права та/або інтересу, по захист якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин у сукупності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором саме між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а та від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18).

Публічно-владні управлінські функції передбачають прямий безпосередній публічно-владний вплив на іншого суб`єкта цих правовідносин, який є обов`язковим для цього суб`єкта. Публічно-владний вплив також означає, що суб`єкт владних повноважень наділений законними повноваженнями вирішувати питання про права, свободи та інтереси іншого суб`єкта, який вступає з ним у правові відносини.

Зміст публічних правовідносин передбачає наявність відносин влади і підпорядкування, що відрізняє його від приватних правовідносин, у яких відносини ґрунтуються на юридичній рівності сторін, вільному волевиявленні, майновій самостійності та вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу їх учасника.

Отже, для розв`язання питання про те, чи підлягає спір у цій справі розгляду судом адміністративної юрисдикції, необхідно з`ясувати, чи є він публічно-правовим, тобто якою є суть (зміст, характер) спору, чи виник він саме між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин та чи не має цей спір вирішуватися в порядку господарського судочинства.

У справі, що розглядається, ГУ ДПС в Одеській області звернувся до адміністративного суду з позовом до АТ «Одеська ТЕЦ» та ТОВ «Міські комунікації», у якому просив визнати недійсним укладений ними договір на закупівлю від 13.08.2021 № 175.

Матеріально-правовою підставою таких вимог податковий орган визначив норми статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, а фактичною - те, що сторони мали намір неправомірно скористатися податковою вигодою та сформувати податковий кредит на підставі нереальної господарської операції, а укладений Договір №175 завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки відсутні докази відносно того, що у ТОВ «Міські комунікації» були наявні трудові та матеріально-технічні ресурси для виконання роботи з ремонту основного бойлера ПСВ-500-3-23 ст.№3 згідно Договору №175 від 13.08.2021 року.

Отже, у цій справі суб`єкт владних повноважень (контролюючий орган) оспорює правочин (договір), укладений суб`єктами приватного права (господарюючими суб`єктами), з підстав його недійсності, визначених цивільним законом.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правовою аксіомою вважається, що правочин є правомірною дією суб`єктів цивільного права та найбільш поширеним юридичним фактом, на підставі якого набуваються, змінюються або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин. Договір є дво- чи багатостороннім правочином.

За загальним правилом, договір є універсальним регулятором приватноправових відносин та направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків сторін.

У такому договорі відносини ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності сторін, на відміну від адміністративного договору, що передбачає, зокрема, наявність відносин влади і підпорядкування сторін (подібний правовий висновок mutatis mutandis викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 814/1375/17).

Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів особи або ж їх відновлювати.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України визнання недійсним правочину (серед іншого договору) є одним з окремо визначених матеріальним законом способів захисту у приватноправових відносинах.

Натомість до визначених частиною першою статті 5 та частиною другою статті 245 КАС України загальних способів звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах такий спосіб захисту, як визнання недійсними правочинів, зокрема, цивільно-правових договорів, не належить.

У пункті 4 частини першої статті 19 КАС України законодавець конкретизував юрисдикцію адміністративних судів лише стосовно адміністративних договорів, зазначивши, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Отже, обраний податковим органом спосіб захисту інтересів у спірних правовідносинах - визнання недійсним правочину (господарського договору) є характерним саме для приватноправового спору та не властивий публічно-правовим правовідносинам.

Таким чином, позовні вимоги ГУ ДПС в Одеській області про визнання недійсним правочину (договору, укладеного суб`єктами господарювання) направлені на припинення договірних (зобов`язальних) правовідносин суб`єктів приватного права (відповідачів) у приватноправовій сфері.

Позивач - контролюючий орган не є стороною договору № 175 від 13.08.2021 року, не вповноважений владно керувати чи здійснювати прямий безпосередній вплив на господарську діяльність відповідачів, давати дозвіл чи іншим чином визначати дії сторін щодо вчинення чи виконання цього правочину.

Між сторонами зазначеного договору - АТ «Одеська ТЕЦ» та ТОВ «Міські комунікації», а також між ними та позивачем відсутні відносини влади та підпорядкування у спірних правовідносинах з його укладення чи виконання, зміст цього правочину не визначає прав та обов`язків його учасників у публічно-правовій сфері, саме тому, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач ГУ ДПС в Одеській області, втручається у сферу приватноправових відносин, що склалися між відповідачами на принципах свободи вибору контрагентів та свободи договору.

Колегія суддів критично оцінює аргумент про те, що контролюючий орган здійснює податковий контроль у спірних правовідносинах, звертаючись із позовом про визнання недійсним договору на підставі статей 203, 215, 228 ЦК України, оскільки статтею 62 ПК України, що визначає способи податкового контролю, такий спосіб, як оспорення правочинів / договорів, укладених платником податків, не передбачений.

Наділення законодавцем контролюючого органу повноваженнями на звернення з позовом до суду про визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами, з урахуванням наведеного вище виходить за межі податкового контролю.

З викладеного вбачається, що спір у цій справі до публічно-правових не належить, з огляду на приватноправовий характер правовідносин стосовно укладення і виконання оспорюваного договору, у яких позивач - контролюючий орган безпосередньо не здійснював владно-управлінських повноважень та обраний ним спосіб захисту права/інтересу властивий саме приватноправовим правовідносинам - визнання недійсним договору на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Наведеного підходу до визначення юрисдикції спорів за участю контролюючих органів не змінює посилання ГУ ДПС в Одеській області на наявність повноважень, передбачених підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 ПК України, а саме звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами, адже ця норма, власне, визначає елемент загальної компетенції контролюючого органу, що може бути реалізована суб`єктом владних повноважень виключно у випадках визначених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС України).

Отже, самого по собі посилання позивача на наявність повноважень ініціювати судовий розгляд, зокрема, повноважень контролюючого органу за підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 ПК України, недостатньо, щоб стверджувати про адміністративну юрисдикцію спору.

За змістом частини четвертої статті 5, пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Таким чином, при реалізації контролюючим органом повноважень за підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначальним для віднесення відповідного спору до юрисдикції адміністративних судів залишається з`ясування його публічно-правової природи (змісту, характеру) із застосуванням наведених вище критеріїв.

Вирішуючи питання предметної юрисдикції спору за позовом суб`єкта владних повноважень до суб`єктів приватного права щодо оспорення вчинених ними правочинів, слід враховувати, що статус позивача та/чи зазначені ним мотиви звернення до суду не є достатнім чи визначальним критерієм для віднесення такого спору до предметної юрисдикції адміністративних судів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ за таким позовом відповідно до статі 19 КАС України, статті 20 ГПК України, статті 19 ЦПК України судам слід виходити, окрім складу сторін, також із суті права та/або інтересу, що оспорюється або за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, обраного способу захисту та характеру спірних правовідносин у сукупності.

Відповідний висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.02.2024 (справа № 580/4531/23).

На розвиток вказаної позиції Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.05.2025 у справі № 420/1247/22 виклала правий висновок, відповідно до якого справи, на які поширюється юрисдикція господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України. Відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Тобто в порядку господарського судочинства розглядаються справи, позовні вимоги в яких стосуються правової оцінки договору (правочину) і які виникають із приватноправових відносин. Спір є приватноправовим і підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі суб`єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, іншими актами цивільного і господарського законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. На такі ознаки підвідомчості спору господарському суду Велика Палата Верховного суду вказала в постанові від 15.10.2019 у справі № 911/1834/18.

Відповідно до статті 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Частиною 2 статті 4 ГК України визначено, що особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Оскільки правовідносини щодо укладання договорів на принципах вільного волевиявлення, свободі договору та вибору контрагентів, юридичній рівності, майновій самостійності їх учасників, а також визнання їх недійсними належать до сфери приватного права, що відповідає юрисдикції господарських судів згідно зі статтею 20 ГПК України, враховуючи, що відповідачі діяли як самостійні господарюючі суб`єкти, спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку господарського судочинства і не відносяться до юрисдикції адміністративного суду.

Вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, згідно з частини 1 статті 2 ГПК України, є завданням господарського судочинства та відповідно до статті 20 цього Кодексу підвідомчі судам господарським.

Отже, беручи до уваги наведене та суть спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку про підвідомчість судам господарської юрисдикції справи за позовом контролюючого органу до суб`єктів господарювання про визнання недійсним правочину через невідповідність інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом в постанові по справі № 826/6559/17 від 23 травня 2025 року.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частина перша).

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі із закриттям провадження у справі.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі (частина перша статті 239 КАС України).

Зважаючи на вищенаведене, позивачу слід роз`яснити право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. У разі неподання такої заяви, справу буде повернуто до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.238, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікації», акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» про визнання недійсним договору.

Роз`яснити, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського судочинства та, що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко