Справа № 240/18699/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18699/23

Головуючий у 1-й інстанції: Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

04 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому «індексації-різниці» грошового забезпечення у розмірі 3873,47 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 28.01.2019;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому «індексацію-різницю» грошового забезпечення у розмірі 3873,47 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 28.01.2019.

В обґрунтування вимог адміністративного позову ОСОБА_1 зазначив, що за вказаний період проходження військової служби індексація його грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась не в повному обсязі, а саме - без врахування вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, що вважає протиправним.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року задоволено клопотання військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі.

Закрито провадження в адміністративній справі № 240/18699/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано висновки, викладені Верховним Судом в аналогічних правовідносинах. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2023 року в справі № 600/3563/22-а надав детальні роз`яснення щодо закриття провадження у справі з приводу виплати «індексації-різниці» грошового забезпечення. Верховний Суд у постанові від 09 січня 2025 року в аналогічній справі №160/17336/23 повторно досліджував питання закриття провадження у справі з приводу виплати «індексації-різниці» грошового забезпечення, що є предметом розгляду даної справи та дійшов до аналогічних висновків.

Так, нормами «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 передбачено виплату індексації двох видів:

1) так звана «поточна індексація» - виплачується у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (абз. 2. п. 1-1 Порядку №1078);

2) так звана «індексація різниця» - виплачується у разі, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, яка склалась у місяці підвищення доходу, - проводиться виплата індексації, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, до якої додається сума індексації, яка складається в наслідок вимог передбачених абзацом 2 пункту 1-1 Порядку №1078 (абз. 3,4,6 п.5 Порядку №1078).Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року у аналогічній справі № 400/3826/21.

В апеляційній скарзі представник апелянта вказує, що у справі №240/5246/22 у період з 01 березня 2018 року фактично досліджувалося питання права позивача на виплату так званої «поточної» індексації грошового забезпечення, виплата якої здійснюється у зв`язку з перевищенням порогу індексації 103 відсотки, а також з урахуванням при цьому базового місяця березня 2018 року, місяць у якому значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Також судом не розглядалось, питання обрахунку індексації, яка належить до виплати позивачу та віднесено дане питання до дискреційних повноважень відповідача.

Таким чином є очевидним, що у справі №240/5246/22 питання права позивача на отримання так званої «індексації-різниці» грошового забезпечення за період з 01.03.2018 виходячи з фіксованої величини 3873,47 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 судом по суті не розглядалось.

Так, у зв`язку з фактичним виконанням відповідачем рішення суду у справі №240/5246/22 та виплатою так званої «поточної» індексації грошового забезпечення по лютий 2018 року, у позивача виникли підстави на виплату у період з березня 2018 року, другого виду індексації, так званої «індексації-різниці» грошового забезпечення виходячи з фіксованої величини 3873,47 грн. в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, виплата якої передбачена нормами абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Проте, відповідачем виплату даного виду індексації, «індексації-різниці» грошового забезпечення, проведено не було.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що серед підстав позову позивач посилається на порушення відповідачем положень Порядку № 1078 при виплаті за спірний період розміру індексації грошового забезпечення з урахуванням судового рішення у справі № 240/5246/22.

При цьому, в справі №240/5246/22, визначення розміру індексації грошового забезпечення судом не здійснювалося і за період з березня 2018 року суд не досліджував питання наявності права, розміру, механізму розрахунку так званої «індексації-різниці» грошового забезпечення, яка належить до виплати у фіксованій величині відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, що підтверджується самим рішенням суду та обставинами, які досліджувалися судом при ухваленні такого рішення.

Предметом позову у цій справі є саме питання наявності розрахунку, виходячи з фіксованої величини такого виду індексації, як «індексація-різниця» грошового забезпечення та визначення її розміру.

В свою чергу, вказане не було предметом правової оцінки судами у справі №240/5246/22, що не враховано судом першої інстанції під час прийняття судового рішення.

З огляду на викладене, представник апелянта просить суд скасувати оскаржуване рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи за їх участі, а також те, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа № 240/5246/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення грудня 2015 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 31.03.2016 по 28.02.2018;

- визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 28.01.2019;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.03.2016 по 28.02.2018 в сумі 76 623,91 грн., із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.01.2019 в сумі 43 593,39 грн. відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у вказаній справі позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 31.03.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.03.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

За результатами апеляційного перегляду в частині відмовлених позовних вимог, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № 240/5246/22 залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023.

Вирішуючи питання щодо закриття провадження у справі, суд першої інстанції вказав, що приймаючи судові рішення, суди надали оцінку та вирішили по суті всі заявлені позовні вимоги (що в даній позовній заяві безпідставно заперечується позивачем) та, зокрема, проаналізувавши положення постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, а також офіційні дані, що містяться на сайті Державної служби статистики України, суди дійшли переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог стосовно здійснення Військовою частиною НОМЕР_1 перерахунку та доплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.01.2019 в сумі 43 593,39 грн. відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Разом з тим, предметом дослідження у справі № 240/5246/22 було питання виплати індексації грошового забезпечення у фіксованій величині в розмірі 43 593,39 грн згідно з вимогами абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, тобто питання наявності у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 28.01.2019, виходячи з фіксованої величини, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, передбаченого Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

В той же час, суд вказав, що зміст та обґрунтування позовних вимог у справі № 240/5246/22 та даній справі № 240/18699/23 є аналогічними та стосується необхідності, на переконання ОСОБА_1 , здійснити йому перерахунок та доплату вищевказаної індексації грошового забезпечення й за той же самий період - з 01.03.2018 по 28.01.2019.

Отже, суд першої інстанції зазначив, що звертаючись з позовом у даній справі після набрання законної сили рішеннями судів у справі № 240/5246/22 та частково не погоджуючись з результатом розгляду останньої, ОСОБА_1 фактично намагається домогтися повторного розгляду та вирішення питання нарахування і виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.01.2019, що є неприпустимим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача й закриття провадження у справі, оскільки у провадженні цього суду вже перебувала та була розглянута по суті позовних вимог справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалено за результатами розгляду позову, тотожного тому, що поданий до суду, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

З огляду на сформовану судову практику, викладену, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 справа № 9901/432/18, постановах Верховного Суду від 17.10.2019 в справі №340/869/19, від 30.01.2020 в справі № 2а-161/11, від 30.04.2020 в справі №813/4138/17, від 26.05.2020 в справі № 805/1963/17-а, від 16.07.2020 в справі №182/3773/15-а, умовами застосування цієї підстави для закриття провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих самих підстав.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Досліджуючи матеріали справи судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в межах справи № 240/5246/22, ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення грудня 2015 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 31.03.2016 по 28.02.2018;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 28.01.2019;

- зобов`язаний військову частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.03.2016 по 28.02.2018 в сумі 76 623,91 грн., із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язати військову частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.01.2019 в сумі 43 593,39 грн. відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № 240/5246/22 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 31.03.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 31.03.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року - без змін.

Приймаючи судові рішення, суди встановили, що з грудня 2018 року позивачу здійснювалася виплата індексації грошового забезпечення. При цьому, щодо індексації грошового забезпечення позивача у період з 01.03.2018 по 28.01.2019, суди дійшли висновку, що оскільки величина індексу споживчих цін з 01.03.2018 по 30.11.2018 не перевищила порогу інфляції у розмірі 103 відсотка, підстави для індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період відсутні.

Також, суд першої інстанції відзначив про недоведеність позивачем факту здійснення розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.01.2019 без врахування п.п.4-6 постанови КМУ №1078.

Закриваючи провадження в даній справі №240/18699/23, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносини вже досліджувались в межах справи 240/5246/22, за результатами розгляду якої прийнято судове рішення, яке набрало законної сили. Так, суд вказав, що зміст позовної заяви та наведених у ній обґрунтувань свідчить про те, що позивач достеменно обізнаний про ідентичність понять "індексації-різниці" та індексації, обрахованої відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, якими передбачено нарахування як поточної індексації, так і "індексації-різниці".

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що Порядок №1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу: «поточної» та «індексації-різниці». Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

Щодо «поточної індексації», то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).

Щодо «індексації-різниці», то право працівника на її отримання виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Так, абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078, у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3); сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума «індексації-різниці» виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 про виправлення описки) та від 29.03.2023 у справі №380/5493/21 з подібними правовідносинами.

Отже, «поточна» індексація виплачується в результаті перевищення величини індексу споживчих цін порога індексації (103%). А «індексація-різниця» - у разі, коли сума зарплатного підвищення не перевищує суму індексації, що склалася в місяці такого підвищення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в межах справи № 240/5246/22 судовим рішенням вирішено питання, зокрема про право позивача на нарахування і виплату «поточної» індексації грошового забезпечення, яка виникла внаслідок перевищення порогу індексу споживчих цін в розмірі 103%. В свою чергу, пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

З огляду на п. 5 Порядку №1075 суд вказав про відсутність у позивача права на отримання індексації за період з 01.03.2018 по 30.11.2018, оскільки 01.03.2018 підвищено розміри посадових окладів військовослужбовців, у тому числі, посадовий оклад за посадою, яку займав позивач.

Окрім того, в межах справи №240/5246/22 суд вказав, що відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, а тому передбачені Законом № 1282-XII підстави для індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період були відсутні.

Тобто, питання наявності права, розміру, механізму розрахунку щомісячної фіксованої індексації («індексації-різниці») грошового забезпечення позивача, відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 не було предметом дослідження в межах справи № 240/5246/22.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо ненарахування та невиплату «індексації-різниці» грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.01.2019 в розмірі 3873,47 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, про що позивач зазначає в адміністративному позові, вже були предметом розгляду у справі №240/5246/22 та їх вирішено по суті, є помилковими.

Вказані обставини не були предметом правової оцінки судами у справі №240/5246/22, оскільки перевірка правильності нарахованих відповідачем позивачу сум індексації грошового забезпечення, з урахуванням абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, не здійснювалася.

Водночас згідно з пунктом 13 Порядку № 1078 спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку.

Такий правовий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 28.06.2023 у справі №200/4258/22, від 20.07.2023 у справі №380/14636/22, від 02.08.2023 у справі №400/68/23 від 14.09.2023 у справі №160/16055/22, від 26.10.2023 у справі №560/2917/23, від 10.10.2024 №320/11099/22, тощо.

З огляду на зазначене, указані обставини виключають наявність підстав для закриття провадження у цій справі, виходячи з вимог пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 09 січня 2025 року у справі №160/17336/23.

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та аргументи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не вірно застосовано інститут закриття провадження у справі та порушено норми процесуального права, що має наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За правилами частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене та враховуючи помилковість прийнятого судом першої інстанції судового рішення в порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.