Справа № 160/24842/24
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 червня 2025 року

м. Київ

справа №160/24842/24

провадження № К/990/21274/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

16 травня 2025 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд» та зареєстровано судом касаційної інстанції 19 травня 2025 року.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 03 березня 2024 року по теперішній час;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплати ОСОБА_1 , додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 03 березня 2024 року по час виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із звільненням на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 квітня 2024 року по теперішній час у розмірі грошового забезпечення, яке йому виплачувалось за займаною посадою до зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №377-рс від 02 грудня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплати ОСОБА_1 , грошове забезпечення у розмірі грошового забезпечення, яке йому виплачувалось за займаною посадою до зарахування у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №377-рс від 02 грудня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 01 квітня 2024 року по час виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із звільненням на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 03 березня 2024 року по 08 серпня 2024 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 03 березня 2024 року по 08 серпня 2024 року.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 квітня 2024 року по 08 серпня 2024 року у розмірі грошового забезпечення, яке йому виплачувалось за займаною посадою до зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №377-рс від 02 грудня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі грошового забезпечення, яке йому виплачувалось за займаною посадою до зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №377-рс від 02 грудня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 01 квітня 2024 року по 08 серпня 2024 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу та просив змінити резолютивну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі № 160/24842/24 в частині кінцевої дати періоду для задоволення позовних вимог позивача.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року змінено, виклавши абзаци 2,3,4 та 5 резолютивної частини таким чином:

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 03 березня 2024 року по 01 листопада 2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 03 березня 2024 року по 01 листопада 2024 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 квітня 2024 року по 04 листопада 2024 року у розмірі грошового забезпечення, яке йому виплачувалось за займаною посадою до зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №377-рс від 02 грудня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі грошового забезпечення, яке йому виплачувалось за займаною посадою до зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №377-рс від 02 грудня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 01 квітня 2024 року по 04 листопада 2024 року.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року залишено без змін.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила їх у касаційному порядку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

В обґрунтування права на касаційне оскарження автор скарги вказує, що підставою касаційного оскарження судових рішень є підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Перевіривши викладені доводи та надавши їм оцінку, Суд зазначає, що вживання законодавцем слова «фундаментальне» несе змістовне навантаження особливо складного і важливого питання у правозастосуванні. Доводів щодо такої особливої складності чи важливості питання, якого стосується спір у цій справі, автором касаційної скарги не наведено. Суб`єктивні труднощі у тлумаченні правової норми, які виникають у суб`єкта правозастосування, не обов`язково свідчать про те, що питання права має фундаментальне значення для правозастосовчої практики. За змістом підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не ставиться у залежність від наявності висновку Верховного Суду з цього питання.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, що мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів констатує, що автором касаційної скарги не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За наведеного правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі № 160/24842/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

О. Р. Радишевська