Справа № 400/4225/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 р. № 400/4225/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008,
провизнання протиправним рішення від 05.03.2025 № 45; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення відповідача області від 05.03.2025 № 45 щодо відмови у призначені позивачці пенсії за віком;

зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком позивачці з дня звернення із заявою про призначення пенсії 25.02.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 25.02.2025 вона звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком. Однак, рішенням відповідача від 05.03.2025 № 45 їй відмовлено у призначені пенсії на тій підставі, що її страховий стаж на день звернення становить 18 років 10 місяців 07 днів, замість необхідних 21 року. На думку позивачки, це рішення є протиправним, оскільки відповідач необґрунтовано не зарахував до її страхового стажу періоди її роботи згідно із трудовою книжкою на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 31.03.1992 та з 01.04.1992 по 03.10.1994.

У відзиві на позовну заяву від 15.05.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що вік позивачки на день звернення із заявою 25.02.2025 про призначення пенсії становив 63 роки. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить від 21 до 31 року, а страховий стаж позивачки станови 18 років 10 місяців 07 днів. До страхового стажу позивачки не враховано періоди її роботи на території Республіки Казахстан у зв`язку з тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова № 1328) передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023. Тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території Республіки Казахстан по 31.12.1991. Відповідач також закцентував увагу на тому, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є його дискреційними повноваженнями, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

30.04.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 КАС України (у письмовому провадженні) та про витребування у відповідача доказів.

До відзиву на позовну заяву від 15.05.2025 відповідач додав витребувані в нього докази.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно із записами №№ 10-12 трудової книжки позивачки НОМЕР_1 позивачка працювала з 04.09.1987 по 03.10.1994 в зернорадгоспі «Бтарське» (с. Карасу, Карасуський район, Костанайська область, Республіка Казахстан). Вказане також підтверджується Архівною довідкою філії Комунальної державної установи «Державний архів Костанайської області» управління інформатизації, надання державних послуг і архівів Акимата Костанайської області «Карасуський районний державний архів» від 18.09.2024 № Р-2.

Відповідно до Архівної довідки філії Комунальної державної установи «Державний архів Костанайської області» управління інформатизації, надання державних послуг і архівів Акимата Костанайської області «Карасуський районний державний архів» від 18.09.2024 № Р-2 про заробітну плату позивачка у періоди з січня 1992 року по жовтень 1994 року отримувала заробітну плату (крім лютого, квітня і вересня 1992 року, квітня 1993 року, червня і вересня 1994 року).

25.02.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії за віком.

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке 05.03.2025 прийняло рішення № 45 про відмову у призначенні пенсії.

Вказане рішення аргументовано тим, що позивачка не має право на призначення пенсії, оскільки у неї відсутній необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: 21 рік. Страховий стаж для визначення права становить 18 років 10 місяців 07дні. До страхового стажу позивачки не зараховано періоди її роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 31.03.1992, з 01.04.1992 по 03.10.1994, оскільки з 02.12.2022 набула чинності Постанова № 1328.

Вважаючи вищенаведене рішення про відмову у призначені їй пенсії протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Він переконаний, що відповідачі порушили його право на отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Тому страховий стаж за період до 31.12.2003 обчислюється на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, періоди роботи позивача до 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з частинами першою та другою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992) обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за період роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Учасниками Угоди від 13.03.1992 були Україна та Республіка Казахстан.

Статтею 13 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що кожен учасник її може вийти із неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється зі спливом 6-ти місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-членів Співдружності, які виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і у випадку її виходу з Угоди держави-члена, на території якого вони проживають.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Постанова № 1328 набрала чинності 01.12.2022.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом «b» частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, складену 23.05.1969, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

Таким чином, в Україні обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, на території Республіки Казахстан до 01.12.2022.

Відповідно до статті 2 Угоди Міністерством соціального захисту населення України та Міністерством соціального захисту населення Республіки Казахстан, вчинену 21.09.1995 в м. Алмати (далі Угода від 21.09.1995), ця Угода поширюється на всі види державного пенсійного забезпечення громадян, що встановлені або будуть встановлені законодавством кожної держави.

Пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Казахстан та членів їх сімей здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої вони проживають (стаття 4 Угоди від 21.09.1995).

Згідно зі статтею 6 Угоди від 21.09.1995 призначення пенсії проводиться за поданням потрібних документів, які підтверджують право на неї згідно з законодавством держави проживання.

Документи, видані у встановленому порядку на території держав-учасниць цієї Угоди, приймаються без легалізації.

Таким чином, документи, які стосуються призначення пенсії за віком, і які видані на території Республіки Казахстан приймають в Україні без легалізації.

Отже, трудова книжка, яка велася на території Республіки Казахстан, і архівні довідки приймається в Україні без легалізації, і вони є належними документами про підтвердження відповідного стажу роботу і розміру отриманої заробітної плати.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України зобов`язані були зарахувати до страхового стажу позивачки періоди її роботи на території Республіка Казахстан на підставі її трудової книжки, яка велася в Республіці Молдова, та архівних довідок філії Комунальної державної установи «Державний архів Костанайської області» управління інформатизації, надання державних послуг і архівів Акимата Костанайської області «Карасуський районний державний архів» від 18.09.2024 № Р-2.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновків, що:

позивачка подала органам Пенсійного фонду України належні документи, що підтверджують її стаж роботи (страховий стаж) з 01.01.1992 по 03.10.1994 на території Республіки Казахстан;

рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05.03.2025 № 45 про відмову у призначенні пенсії є протиправним.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 і від 04.08.2020 у справі № 340/2074/19.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд не має можливості достовірно стверджувати, що у разі зарахування до страхового стажу позивачки за період з 01.01.1992 по 03.10.1994, що вона відповідатиме усім умовам, необхідним для призначення їй пенсії віком.

Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог, а саме:

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 25.02.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Платіжною інструкцією від 25.04.2025 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу в загальному розмірі 605,60 грн (??1211,20 : 2 = ?605,60).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 05.03.2025 № 45.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком від 25.02.2025 з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 05 квітня 2025 року