Справа № 560/18179/24
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 560/18179/24

03 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Моніча Б.С.

секретаря судового засідання: Лунь Т. С.,

за участю:

представника позивача: Напрієнко Марини Вікторівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника позивача у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Сьомого апеляційного адміністративного суду для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Гонтарука В.М., судді - Біла Л.М., Моніч Б.С.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду на 27.05.2025 року о 10:10 год.

У зв`язку з клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 03 червня 2025 року о 09:45 год.

28.05.2025 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в задоволенні якої ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 року було відмовлено.

30.05.2025 року від представника позивача надійшла заява про відвід колегії суддів, головуючого судді Гонтарука В.М., суддів Білої Л.М., Моніча Б.С.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року в задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року розгляд справи, який призначений на 03 червня 2025 року було призначено в режимі відеоконференції.

03 червня 2025 року до суду від представника позивача повторно надійшла заява про відвід колегії суддів, головуючого судді Гонтарука В.М., суддів Білої Л.М., Моніча Б.С.

В обґрунтування вказаної заяви представник позивач зазначила про те, що суддями Гонтаруком В.М., Білою Л.М., Монічем Б.С. при розгляді вказаної апеляційної скарги, прийнятті процесуальних рішень було допущено процесуальну непослідовність, відсутність правової визначеності у діях суду, порушення фундаментальних прав, допущено ознаки позапроцесуального спілкування та можливого тиску та штучне створення перешкод у доступі до правосуддя та подальше "виправлення" ситуації під тиском обставин, що на думку представника позивача свідчить про наявні обставини, які викликають обґрунтовані та непереборні сумніви неупередженості та об`єктивності суддів Гонтарука В.М., Білої Л.М., Моніча Б.С.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви представника ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: головуючого судді Гонтарука В.М., суддів Білої Л.М., Моніча Б.С., колегія суддів зазначає наступне.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Так, статтею 37 КАС України визначено недопустимість повторної участі в розгляді адміністративної справи, в разі:

1. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

2. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.

3. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції.

4. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення, крім випадку, коли проведення врегулювання спору за участю судді було ініційовано суддею, але до закінчення встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку сторона заперечила проти його проведення.

5. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи.

6. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цій адміністративній справі. Положення цієї частини не застосовуються у випадку розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Згідно з статями 126, 129 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Вказане положення узгоджується з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Заявляючи відвід головуючому судді Гонтаруку В.М., суддям Білій Л.М. та Монічу Б.С. представник позивача зазначає про те, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в задоволенні заяви представника позивача про розгляд справи у відеоконференції було відмовлено.

Проте, в подальшому без ініціативи представника позивача та без подання клопотання, суд самовільно повторно розглянув клопотання Напрієнко М.В. подане 28 травня 2025 року про розгляд справи в режимі відеоконференції, що на думку представника позивача свідчить про процесуальну непослідовність, відсутність правової визначеності у діях суду, порушення фундаментальних прав.

Даючи оцінку вказаному колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд на 27 травня 2025 року.

У зв`язку з клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 03 червня 2025 року о 09:45 год.

28.05.2025 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в задоволенні якої ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 року було відмовлено.

Однак, в подальшому, суд з метою не порушення строків розгляду вказаної справи, для повного та всебічного її розгляду, з власної ініціативи дійшов висновку про розгляд справи в режимі відеоконференції, яка була призначена на 03.06.2025 року о 09:45 год.

Таким чином, суд констатує, що призначення розгляду справи в режимі відеоконференції 02 червня 2025 року не відбулось у зв`язку з попереднім клопотанням представника позивача від 28 травня 2025 року, оскільки такому вже була надана оцінка в ухвалі суду від 28 травня 2025 року.

Тобто, при призначенні справи в режимі відеоконференції, суд кардинальних змін не допускав та діяв послідовно.

При цьому, колегія суддів наголошує, що в даному випадку суд з метою не порушення строків розгляду вказаної справи, для повного та всебічного її розгляду вжив усіх заходів для вчасного проведення судового засідання, у зв`язку з чим твердження заявника про те, що суд діяв не послідовно є помилковими.

Даючи оцінку доводам заявника, що в діях суду містяться ознаки позапроцесуального спілкування та можливого тиску та штучне створення перешкод у доступі до правосуддя та подальше "виправлення" ситуації під тиском обставин, колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено вище, 02 червня 2025 року Сьомим апеляційним адміністративним судом було винесено ухвалу про розгляд справи в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

Оскільки ухвала суду була винесена 02 червня 2025 року, а розгляд справи призначено на 03 червня 2025 року, тому для належного забезпечення прав сторони на участь у судовому засіданні представнику позивача в телефонному режимі (телефонограма) було повідомлено про розгляд даної справи 03.06.2025 року в режимі відеоконференції.

Будь яких інших розмов з учасниками справи в межах даної справи, як в телефонному так і в реальному режимі не відбувалось.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів не вбачає при вказаних обставинах ознак позапроцесуального спілкування зі стороною.

В даному випадку дії суду були спрямовані на забезпечення належного повідомлення учасників справи про можливість участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції, що спростовує доводи заяви представника позивача в частині штучного створення судом перешкод у доступі до правосуддя.

Таким чином, позиція заявника ґрунтується виключно на суб`єктивній оцінці представника позивача дій суддів.

Тобто, обставини, на яку посилається представник позивача, на думку суду, не є такими, що можуть викликати сумнів у неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у рішенні по справі "Бочан проти України" (Заява №7577/02) від 03 травня 2007 року суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Також, необхідно зазначити, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Отже, положення статті 36 КАС України містять вичерпний перелік підстав для відводу складу колегії суддів.

Водночас, як вбачається зі змісту заяви, підставами для відводу є незгода представника позивача з процесуальними діями та рішеннями суду.

Проте, наведене обґрунтування заявленого відводу суперечить приписам частини 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, яка встановлює, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Будь-яких інших підстав, які викликали б сумнів у об`єктивності чи неупередженості головуючого судді Гонтарука В.М., суддів Білої Л.М. та Моніча Б.С., або свідчили про неможливість їх участі у розгляді даної справи, представником позивача не зазначено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника Мартинюк Л.В. про відвід головуючого судді Гонтарука В.М., суддів Білої Л.М. та Моніча Б.С. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 325 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати необґрунтованою заяву представника ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду Гонтарука В.М., Білої Л.М., Моніча Б.С. та відмовити у її задоволенні.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Моніч Б.С.