Справа № 480/7074/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 р.Справа № 480/7074/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду та в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.11.2024, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 26.11.24 по справі №480/7074/24

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської митниці(надалі також відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Сумської митниці від 04.07.2024 № 264-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити позивача на посаді інспектора митного поста "Конотоп" Сумської митниці;

- стягнути на користь позивача з Сумської митниці середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення до дати поновлення на роботі;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді інспектора митного поста "Конотоп" Сумської митниці та в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суд від 20 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, без урахування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суд від 20 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на недотримання відповідачем приписів статті 87 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) стверджує, що відповідач був зобов`язаний запропонувати позивачці усі наявні вакансії, у тому числі зайнятих тимчасово відсутніми працівниками. Звертає увагу на її стаж роботи у митних органах та кваліфікацію. Також вказує на те, що позивачці могла бути запропонована посада державного інспектора відділу обліку, експлуатації майна та транспортного забезпечення управління адміністративно-господарської діяльності Сумської митниці, на яку був прийнятий гр. ОСОБА_2 .

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом були встановлені такі обставини.

ОСОБА_1 з 18.09.2000 по 12.07.2024 працювала в митних органах України, зокрема в Сумській митниці на посаді інспектора митного поста "Конотоп".

На підставі наказу Державної митної служби України від 01.04.2024 №442 "Про введення в дію структур територіальних органів Держмитслужби" Сумська митниця ухвалила наказ №49 від 14.05.2024, яким ввела в дію нову структуру Сумської митниці.

Згідно з наказом Сумської митниці №50 від 20.05.2024 "Про введення в дію штатного розпису Сумської митниці на 2024 рік" (на підставі наказу Держмитслужби від 23.05.2023 №212 «Про затвердження Граничної чисельності працівників територіальних органів Держмитслужби) введений в дію штатний розпис Сумської митниці на 2024 рік штатом у кількості 228 штатних одиниць.

Як вбачається із штатного розпису Сумської митниці на 2024 рік, затвердженого наказом Сумської митниці від 20.05.2024 №50, на митному посту "Конотоп" Сумської митниці зменшено граничну чисельність працівників з 78 на 31 одиницю.

ОСОБА_1 станом на 20.05.2024 обіймала посаду державного інспектора митного поста "Конотоп" Сумської митниці, яка відноситься до посад підкатегорії "В3".

11.06.2024 позивач ознайомлена з попередженням про можливе наступне звільнення.

Наказом Сумської митниці від 04.07.2024 № 264-о ОСОБА_1 звільнено з посади державного інспектора митного поста "Конотоп" Сумської митниці у зв`язку із скороченням посади державної служби.

Вважаючи звільнення з посади протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з дотримання відповідачем вимог чинного законодавства, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах та правомірності звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату Сумської митниці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. (ст. 43 Конституції України)

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом № 889-VIII.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статі 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба може припинятись за ініціативою суб`єкта призначення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Отже, аналіз приписів ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII дає підстави для висновку, що діє імперативне право, що у суб`єкта призначення виник обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, якщо відсутня жодна з цих умов, звільнення державного службовця безумовно є протиправним.

Це також означає, що встановлена законодавством можливість скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису (змінами в організації виробництва і праці) державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників (пропонування наявної роботи за відповідною професією чи спеціальністю), які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві (державній установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17, від 26 січня 2023 року у справі № 160/336/20.

Як встановлено з матеріалів справи, 11.06.2024 ОСОБА_1 було вручено Попередження про можливе наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, згідно з яким позивачу не пропонувалися відповідні вакантні посади в Сумській митниці.

Натомість ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади в інших територіальних органах Держмитслужби, з якими позивач не погодилася.

Представник позивача як в апеляційній скарзі так і позові посилався на те, що відповідачем, в порушення норм ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII, не пропонувалися позивачу посади на період відсутності інших працівників.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції стосовно даного питання.

Поняття "вакансія" визначено пунктом 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», а саме: вакансія - це вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Відтак, пропонувати посади працівників, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею 3-х річного віку чи працівників, які увільнені у зв`язку з проходженням військової служби під час мобілізації є неможливим, оскільки вони не є вакантними (вільними) посадами.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленій у постанові від 26.01.2023 по справі №160/336/20, в якій суд зазначив, що відповідач пропонуючи обійняти позивачу, посада якого скорочується, посади на період відсутності інших працівників, не є пропозиціями вакантних посад.

Посилання апелянта на те, що Сумською митницею були прийняті вперше на посаду ОСОБА_3 - на посаду державного інспектора Сумської митниці, ОСОБА_4 - на посаду старшого державного інспектора відділу чергових Сумської митниці, ОСОБА_5 - на посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста "Суми", а позивачу не були запропоновані дані посади, чим порушено право останньої, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені посади не були вакантними, а відбулося строкове призначення на посади на період відсутності державного службовця, за яким зберігається посада державної служби.

Доводи апеляційної скарги, щодо хибних тверджень відповідача, що ОСОБА_6 має статус одинокої матері, а тому має переважне право на залишення на роботі, колегія суддів зазначає.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідачем при визначенні переважного права на залишенні на посаді було взято до уваги, що середній бал результатів моніторингу виконання ключових показників ОСОБА_6 за ІУ кв. 2023 року - 15,25 та за 1 кв. 2024 -15,87, а у ОСОБА_1 середній бал результатів моніторингу виконання ключових показників за ІУ кв. 2023 - 14,14 та за 1 кв. 2024 - 14,00. У ОСОБА_6 за період з 01.03.2024 по 12.06.2024 оформлено 4 вантажно-митні декларації, а у ОСОБА_1 за зазначений період оформлено 3 вантажно-митні декларації. ОСОБА_6 є особою, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пунктом 2 частини 2 зазначено статті КЗпП України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Враховуючи вище зазначені обставини та положення КЗпП України колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта, оскільки ОСОБА_6 має доньку 2009 року і в сім`ї якої не має інших працівників з самостійним заробітком. Посилання апелянта на та що, отримання аліментів від батька дитини, ведення з ним спільного господарства позбавляє статусу одинокої матері, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення ст. 42 КЗпП України не передбачають наявність такого статусу, як перевага в залишенні на роботі.

Отже вказані обставини свідчать про те, що відповідачем при звільненні позивача враховувалося переважне право на залишення на роботі, а також свідчить про те, що кваліфікація і продуктивність праці ОСОБА_1 не є більш високою порівняно з працівниками, які лишилися на посадах.

Стосовно твердження апелянта про незаконність прийняття на вакантну посаду державного інспектора відділу обліку, експлуатації майна та транспортного забезпечення управління адміністративно - господарської діяльності Сумської митниці ОСОБА_2 11.06.2024 (у день попередження позивача про наступне звільнення), колегія суддів зазначає таке.

Згідно з наказом Сумської митниці від 05.02.2024 №14 «Про введення в дію переліку змін №1 до штатного розпису Сумської митниці на 2024 рік» введено в дію перелік змін №1 до штатного розпису Сумської митниці на 2024 рік штатом у кількості 323 штатних одиниць (до скорочення штату).

Вказаним переліком змін до штатного розпису відділу обліку та експлуатації майна управління адміністративно - господарської діяльності Сумської митниці, зокрема вводилася посада водія, на яку було прийнято ОСОБА_2 .

Посадовими обов`язками водія, серед іншого, були: брати участь в забезпеченні автотранспортом структурних підрозділів.

Після скорочення штатів, у відділі обліку та експлуатації майна посада водія була скорочена, а введена одна штатна одиниця державного інспектора, частково з аналогічними посадовими обов`язками, які виконував ОСОБА_2 .

Тому Сумська митниця 22.05.2024 звернулася до Державної митної служби України з листом про погодження кандидатури ОСОБА_2 на посаду державного інспектора відділі обліку та експлуатації майна.

Державна митна служба України листом від 29.05.2024 №1/12-02-01/7/3773 повідомила Сумську митницю, що за результатами розгляду листів Сумської митниці, у відповідності до вимог підпункту 7.8 пункту 7 наказу Державної митної служби України від 25.05.2022 №212 «Про організацію роботи з кадрового забезпечення» (із змінами) та у зв`язку із змінами штатного розпису Сумської митниці, погоджено призначення на умовах строкового трудового договору до призначення на зазначені посади переможців конкурсу або до спливу 12-місячного строку з дня припинення чи скасування воєнного стану, зокрема ОСОБА_2 на посаду державного інспектора відділу обліку, експлуатації майна та транспортного забезпечення управління адміністративно - господарської діяльності Сумської митниці.

Відтак, погодження ОСОБА_2 на посаду державного інспектора відділу обліку, експлуатації майна та транспортного забезпечення управління адміністративно- господарської діяльності Сумської митниці відбулося до проведення процедури скорочення штату державних службовців, у тому числі митного поста «Конотоп».

Наказом Сумської митниці від 11.06.2024 №174-о ОСОБА_2 був призначений на вказану посаду з 12.06.2024.

Аналіз посадової інструкції ОСОБА_2 , якою він керувався виконуючи обов`язки водія, та обов`язки, які він виконує відповідно до посадової інструкції державного інспектора відділу обліку, експлуатації майна та транспортного забезпечення управління свідчить про їх ідентичність в частині виконання обов`язку в забезпеченні автотранспортом структурних підрозділів.

Крім того, ОСОБА_2 є матеріально відповідальною особою, за якою закріплюються службові транспортні засоби загального, спеціального (спеціалізованого) призначення Сумської митниці та які несуть за нього повну матеріальну відповідальність.

У свою чергу, до обов`язків ОСОБА_1 належало здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, які надходять в зону діяльності митного поста (або відправляються з нього).

Враховуючи вказані обставини, посада державного інспектора відділу обліку, експлуатації майна та транспортного забезпечення управління адміністративно- господарської діяльності Сумської митниці не могла бути запропонована ОСОБА_1 , зокрема в силу відсутності у неї відповідної для вказаної посади професійної підготовки та професійних компетентностей.

Стосовно наданого до суд апеляційної інстанції посвідчення водія ОСОБА_1 , колегія суддів звертає увагу на те, що наявність самого по собі посвідчення водія не підтверджує необхідні навички керування транспортними засобами, при цьому колегія суддів враховує, що згідно з поданими позивачем деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018-2024 роки (https://public.nazk.gov.ua/documents/6717724a-9e89-4b56-ace4-c2e8858e9bbe, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 у її чоловіка у власності були транспортні засоби, проте наявність у позивача права користування на жодний транспортний засіб нею не підтверджена.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Сумської митниці від 04.07.2024 № 264-о про звільнення ОСОБА_1 ..

Інші позовні вимоги є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування спірного наказу, а тому також не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року по справі №480/7074/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 02.06.2025.