Справа № 320/13333/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Національної поліції України, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Національної поліції України у зарахуванні позивачу пільгової вислуги років до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції;

- зобов`язати Національну поліцію України зарахувати позивачу до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугою років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» час проходження позивачем служби в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ з 22.05.2003 по 05.11.2010 та з 15.03.2014 по 06.03.2015 та, на посадах у підрозділах боротьби зі злочинами, пов`язаної з торгівлею людьми органів внутрішніх справ з 05.11.2010 по 07.05.2012 у пільговому обчисленні, в загальній кількості 14 років 11 місяців 14 днів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що періоди його служби в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ з 22.05.2003 по 05.11.2010 та з 15.03.2014 по 06.03.2015 та, на посадах у підрозділах боротьби зі злочинами, пов`язаної з торгівлею людьми органів внутрішніх справ з 05.11.2010 по 07.05.2012 дають йому право на зарахування цих періодів у пільговому обчисленні з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби, до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо неналежного розгляду поданої позивачем заяви від 16.03.2023. Зобов`язано Національну поліцію України повторно розглянути подану позивачем заяву від 16.03.2023 з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості такої вислуги саме в календарному обчисленні. Крім того, апелянт зазначає, що у поданні про призначення пенсії зазначається розмір вислуги років відповідно до наказу органу, з якого особа звільнена зі служби. У наказі не встановлено календарну вислугу років позивача у розмірі, достатньому для призначення йому пенсії на умовах Закону №2262-XII. Апелянт стверджує, що не має повноважень вносити зміни до наказу про звільнення особи та змінювати встановлений у наказі розмір вислуги років для призначення пенсії. Також апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постанові по справі №600/3836/22-а та зазначає про відсутність правових підстав для врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, оскільки вони сформульовані за іншого правового регулювання.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданим 10.03.2021.

Відповідно до послужного списку позивача, останній у періоди з 22.05.2003 по 05.11.2010, з 15.03.2014 по 06.03.2015 проходив службу на посадах в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, а саме:

- з 22.05.2003 по 01.03.2004 - оперуповноважений в особливо важливих справах другого міжрайонного відділу управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в місті Києві;

- з 01.03.2004 по 26.07.2005 - оперуповноважений в особливо важливих справах другого міжрайонного відділу по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в місті Києві;

- з 26.07.2005 по 07.10.2005 - заступник начальника другого міжрайонного відділу по боротьбі з організованою злочинністю управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в місті Києві;

- з 07.10.2005 по 21.09.2009 - начальник другого міжрайонного відділу по боротьбі з організованою злочинністю управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в місті Києві;

- з 21.09.2009 по 21.04.2010 - заступник начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в місті Києві;

- з 24.04.2010 по 22.06.2010 - виконуючий обов`язки начальника відділу боротьби з організованими злочинними групами у пріоритетних напрямках економіки управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління МВС України в Київській області;

- з 15.03.2014 по 06.03.2015 - заступник начальника Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України - начальник антикорупційного бюро (на правах управління).

При цьому, у період з 05.11.2010 по 07.05.2012 позивач проходив службу на посадах у підрозділах боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми органів внутрішніх справ, а саме:

- з 05.11.2010 по 28.01.2011 - заступник начальника управління боротьби з торгівлею людьми - начальник відділу організації боротьби з торгівлею людьми Департаменту боротьби з кіберзлочинністю і торгівлею людьми МВС України;

- з 28.01.2011 по 27.04.2011 - заступник начальника управління боротьби з торгівлею людьми Департаменту боротьби з кіберзлочинністю і торгівлею людьми МВС України;

- з 27.04.2011 по 17.10.2011 - заступник начальника Департаменту боротьби з кіберзлочинністю і торгівлею людьми МВС України - начальник управління боротьби з торгівлею людьми;

- з 17.10.2011 по 07.05.2012 - заступник начальника Департаменту боротьби з кіберзлочинністю і торгівлею людьми МВС України - начальник управління боротьби з торгівлею людьми.

Наказом Національної поліції від 09.09.2019 №993 о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Станом на день звільнення стаж служби для виплати надбавки за вислугу років в поліції склав 23 роки 02 місяці; вислуга років на пільгових умовах 04 роки 01 місяць 02 дні.

16.03.2023 позивач звернувся до Національної поліції України із заявою про зарахування до календарної вислуги років служби в поліції пільгову вислугу років за періоди з 22.05.2003 по 05.11.2010, з 15.03.2014 по 06.03.2015 у загальній кількості 12 років 08 місяців 11 днів, а також здійснення відповідного перерахунку та надання розрахунку календарної вислуги років служби в поліції.

Листом Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 21.03.2023 №К-180/12/1/2/01-2023 на звернення позивача повідомлено, що у періоди з 22.05.2003 по 26.07.2011 та з 15.03.2014 по 09.04.2015 він проходив службу на посадах в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю та з кіберзлочинністю і торгівлею людьми органів внутрішніх справ та зазначені періоди зараховані до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, як періоди проходження служби в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду. Проінформовано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 та наказу МВС України від 14.11.2007 №431 до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах із розрахунку один місяць за півтора місяці може бути зараховано час проходження служби на посадах в підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю з 22.05.2003 по 05.11.2010 та з 15.03.2014 по 09.04.2015, крім цього згідно з наказом МВС України від 01.10.2007 №366 до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах із розрахунку один місяць за півтора місяці може бути зараховано час проходження служби на посадах в підрозділах боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми органів внутрішніх справ з 05.11.2010 по 26.07.2011 у загальній кількості - 04 роки 07 місяців 15 днів. Зазначена вислуга років у пільговому обчисленні підлягає зарахуванню на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, які мають право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погоджуючись із правомірністю відмови відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що право позивача на зарахування у пільговому обчисленні часу проходження служби в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ з 22.05.2003 по 05.11.2010 та з 15.03.2014 по 06.03.2015 та, на посадах у підрозділах боротьби зі злочинами, пов`язаної з торгівлею людьми органів внутрішніх справ з 05.11.2010 по 07.05.2012 визначається за тими правилами, які були чинними на момент виникнення відповідного права.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (далі - Порядок № 393).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Положеннями статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Порядку № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 2 Порядку № 393 передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII.

Водночас, пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393.

Так, пунктом 1 Постанови №393 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», (набрала чинності 19 лютого 2022 року та була чинною на момент звернення позивача із заявою про зарахування періодів служби (16.03.2023), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Разом з тим, станом на дату звернення позивача до відповідача, діяла нова редакція пункту 3 Порядку № 393, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Зокрема, відповідно до п. 3 Порядку № 393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, час проходження служби зараховується на пільгових умовах.

Отже, аналіз положень статті 12 Закону №2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови №393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Вказане дозволяє колегії суддів стверджувати, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для зарахування позивачу часу проходження служби на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби до набрання чинності постанови №119, але звернулись із заявою про зарахування періодів для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ після набрання чинності зазначеної постанови, є наявність календарної вислуги років, без можливості обрахунку такої вислуги в пільговому обчисленні.

При цьому, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладені у постанові від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23, згідно з якими визначальним у спірних правовідносинах є момент, коли позивач почав реалізовувати своє право на призначення пенсії, а не момент звільнення зі служби. Ураховуючи те, що він звернувся з заявою про зарахування періодів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ у 2023 році, після набрання чинності постановою №119, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, відтак його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 16.12.2024 у справах №380/27532/23, №580/834/24, №560/15021/23, від 17.12.2024 у справі №380/13318/23, від 20.12.2024 у справах №520/24423/23, №520/33044/23, від 23.12.2024 у справах № 200/1294/23, № 580/3058/24, від 24.12.2024 у справі 280/1070/24.

Оскільки позивач звернувся із заявою після набрання чинності Постановою № 119, його календарна вислуга років становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його вимог щодо зарахування спірних періодів служби у пільговому розмірі.

Посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18, колегія суддів вважає помилковим, оскільки під час розгляду даної справи Верховний Суд виходив з того, що редакція п. 3 Постанови № 393 чинна на момент розгляду справ на відміну від ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачала можливість зарахування пільгової вислуги років до стажу для призначення пенсії за вислугу років, тож касаційний суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не було враховано приписи підзаконного нормативно-правового акту.

Однак, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393», і ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Тобто постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393» змінено правове регулювання щодо врахування пільгової вислуги років при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п.п. 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а п. 3 Постанови № 393 визначає, що певні періоди проходження служби підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абз. 1 п. 1 цієї постанови.

Таким чином, висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а та від 14.04.2021 року у справі № 480/4241/18 ґрунтуються на іншому правовому регулюванні, а тому не можуть бути враховані при розгляді цієї справи, оскільки втратили свою актуальність для цього спору.

При вирішенні цієї справи колегія суддів враховує правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23, від 13 лютого 2025 року у справі №420/31238/23.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку