Справа № 420/495/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/495/25

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А. Дата і місце ухвалення: 02.04.2025р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій щодо відмови у звільненні з військової служби та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільнені військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за хворим рідним батьком ОСОБА_2 , інвалідом II групи загального захворювання, який за висновком ЛКК №183 від 03.02.2024р. лікарсько-консультативної комісії Центру Первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівської КНП Херсонської області потребує постійного догляду;

- зобов`язати відповідача звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 із військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини або інші поважні причини) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим рідним батьком ОСОБА_2 , інвалідом II групи загального захворювання, який за висновком ЛКК №183 від 03.02.2024р. лікарсько-консультативної комісії Центру Первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівської КНП Херсонської області потребує постійного догляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 2019 року він проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Актом огляду МСЕК від 18.09.2023р. батьку позивача ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання, наразі він потребує постійного догляду згідно висновку ЛКК №183 від 03.02.2024р. При набутті права на звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 16.11.2023р. звернувся з відповідним рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 . В порушення внутрішніх посадових інструкцій рапорт позивача не було зареєстровано та розглянуто у встановленому порядку, щодо нього відповідачем не приймалося жодного рішення. На адвокатський запит представника позивача військова частина НОМЕР_1 повідомила, що рапорт сержанта ОСОБА_1 розглянуто відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та встановлено відсутність у нього підстав для звільнення з військової служби, передбачених Законом. В червні 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до військової частини з рапортом про звільнення, який також не розглянуто відповідачем у встановленому порядку. На запити адвоката військова частина повідомила про те, що нормативними актами не передбачено надання письмових відповідей командуванням підлеглому особовому складу, розгляд рапортів ОСОБА_1 здійснено шляхом накладення резолюцій щодо відсутності підстав для звільнення з військової служби відповідно до ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач стверджував, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільнені його з військової служби є протиправними, оскільки ним надано відповідачу документи, які підтверджують наявність передбачених Законом підстав для звільнення зі служби за сімейними обставинами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.06.2024р.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 29.06.2024р. та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 02.04.2025р. з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції необґрунтовано виходив з відсутності в матеріалах справи доказів про долучення позивачем до повторного рапорту про звільнення висновку ЛКК №183 від 03.02.2024р. ОСОБА_1 стверджує, що факт необхідності постійного стороннього догляду за хворим батьком він довів медичним висновком МСЕК №183 від 03.02.2024р., який позивачем долучено до матеріалів справи та якому судом взагалі не надано правової оцінки. Медичний висновок ЛКК не може бути надано, оскільки такий документ видається щодо осіб до 18 років, тоді як в спірних правовідносинах особа, яка потребує постійного стороннього догляду (батько позивача), має похилий вік, тобто їй більше 18 років.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що на неодноразові адвокатські запити його представника військова частина НОМЕР_1 кожного разу надавала різні відповіді стосовно прийнятих рішень щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби. А відтак, зобов`язавши військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 29.06.2024р. та прийняти відповідне рішення, суд обрав не належний спосіб захисту його прав.

Військова частина НОМЕР_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що позивач проходить військову службу за контрактом, а тому на нього не розповсюджується дія частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою передбачено підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Крім того, у наданій військовослужбовцем довідці до акта огляду МСЕК 12 ААГ №551754 відсутня інформація про необхідність постійного стороннього догляду за його батьком ОСОБА_2 . Інших документів, які могли б підтвердити необхідність постійного стороннього догляду за батьком, ОСОБА_1 надано не було.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, з 30.09.2019р. ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді водія у військовому званні «сержант».

Згідно свідоцтва про народження позивача від 05.09.2000р. його батьком є ОСОБА_2 , 1958р.н., матір`ю є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №551754 від 18.09.2023р. ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2-ї групи безстроково.

16.11.2023р. ОСОБА_1 звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно листа командира в/ч НОМЕР_1 вих. №3/56/12-2041 від 12.07.2024р. вказаний рапорт був розглянутий відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та було встановлено, що відсутні правові підстави для звільнення з військової служби ОСОБА_1 . Статутами ЗСУ та іншими законами і підзаконними нормативно-правовими актами не передбачено надання письмових відповідей командуванням військових частин підлеглому особовому складу.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії рапорту ОСОБА_1 від 16.11.2023р. на ньому проставлено резолюцію «Заперечую. Відсутні підстави для звільнення з військової служби.»

29.06.2024р. представник позивача адвокат Янковський В.А. направив керівнику в/ч НОМЕР_1 запит, в якому просив прийняти до розгляду та розглянути повторно рапорт військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 від 29.06.2024р. про дострокове розірвання контракту та звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

До вказаного запиту додано копію повторного рапорту ОСОБА_1 від 29.06.2024р. про звільнення з військової служби з додатками, а саме:

- копія первинного рапорту про звільнення із військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 з резолюцією на зворотній стороні від 16.11.2023р;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 від 05.09.2000р.;

- копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 551754 від 18.09.2023р.;

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 27.01.2008р.;

- копія висновку «Про наявність порушення функцій організму через які не виліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», за формою №080-4/0 від 03.02.2024р.;

- копія акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 від 15.12.2023р.;

- копія витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 від 20.06.2023р.;

- копія витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 від 03.11.2023р.

Також, додано документи, що підтверджують повноваження представника ОСОБА_1

20.09.2024р. адвокат Янковський В.А. направив до відповідача запит щодо результату розгляду повторного рапорту ОСОБА_1 від 29.06.2024р. про звільнення його з військової служби.

Листом від 27.09.2024р. вих. №3/56/12-3179 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що нормативно-правовими актами не передбачено надання письмових відповідей командуванням підлеглому особовому складу та на рапорті накладена резолюція щодо відсутності підстав для звільнення з військової служби відповідно до ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільнені з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції зазначив, що з досліджених матеріалів справи судом не встановлено, а відповідачем не надано належних та достатніх доказів розгляду командиром в/ч НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 від 29.06.2024р. та прийняття рішення з мотивами його прийняття. Суд не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що до рапорту від 29.06.2024р. не було додано висновку лікарської комісії від 03.02.2024р., зазначивши, що військовою частиною не надано доказів складання відповідного акту про відсутність в отриманому запиті адвоката певного документу з переліку, який міститься у додатку до запиту. Крім того, суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що саме це стало однією з підстав для відмови у прийнятті позитивного рішення щодо рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби.

Оскільки військова частина НОМЕР_1 не розглянула у встановленому порядку рапорт ОСОБА_1 від 29.06.2024р. та не прийняла щодо нього жодного рішення (про звільнення або про відмову у звільненні з військової служби), тому суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби від 29.06.2024р. та прийняти відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992р. (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України і діє на теперішній час.

Частиною п`ятою статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини, зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-ХІV (далі - Статут), передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту встановлено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Підпункт 3.11.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2017р. №124, встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання. Перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частині, до якої він надійшов.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. №170 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.5 розділу І Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема, щодо звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Таким чином, для звільнення позивача за сімейними обставинами необхідним є надання документального підтвердження наступним обставинам: віднесення його батька ОСОБА_2 до осіб з інвалідністю ІІ групи; необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 ; відсутність інших осіб, окрім позивача, які можуть здійснювати такий догляд.

При цьому, обов`язок надання відповідних підтверджуючих документів покладено саме на ОСОБА_1 , як на особу, яка звернулася з відповідним рапортом.

Як вже зазначалося колегією суддів, вперше ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, що зумовлено необхідністю догляду за батьком з інвалідністю ІІ групи, 16.11.2023р.

При цьому, сторонами у справі не заперечується, що позивачем не надано документального підтвердження того, що його батько потребує постійного догляду, у зв`язку з чим відповідач відмовив в задоволенні його рапорту шляхом проставлення на ньому відповідної резолюції.

При звернені з повторним рапортом від 29.06.2024р. ОСОБА_1 окрім документів, які ним надавалися разом із рапортом від 16.11.2023р., надав військовій частині НОМЕР_1 висновок «Про наявність порушення функцій організму через які не виліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», за формою №080-4/0 від 03.02.2024р.

Суд зазначає, що рапорт - це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

За загальним правилом, визначеним пп.3.11.6 Інструкції №124, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.

Сторонами у справі не заперечується, що позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання (направлення) рапорту та доданих до нього документів.

Отримання рапорту з доданими документами не звільняє відповідача, як суб`єкта до повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення за наслідком розгляду рапорту про звільнення його з військової служби або надати мотивовану відмову в такому звільненні.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять відомостей про розгляд військовою частиною НОМЕР_1 рапорту позивача від 29.06.2024р. з доданими до нього документами та прийняття за результатами такого розгляду відповідного рішення.

Бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є саме пасивна поведінка відповідного суб`єкта, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та (або) іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.06.2024р. про звільнення з військової служби.

Оскільки відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача про звільнення з військової служби та не прийняв за результатами такого розгляду будь-якого рішення, тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 29.06.2024р. та прийняти відповідне рішення.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції необґрунтовано виходив з відсутності в матеріалах справи доказів про долучення позивачем до повторного рапорту про звільнення медичного висновку про необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком (№183 від 03.02.2024р. за формою 080-4/о).

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи апелянта, оскільки в оскаржуваному рішенні судом констатовано долучення ОСОБА_1 до рапорту від 29.06.2024р. відповідного медичного висновку.

Натомість, на ненадання відповідного документу посилалася військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву. Такі доводи відповідача судом не прийнято до уваги.

Що ж до посилань апелянта про обрання судом першої інстанції не ефективного способу захисту прав позивача, то колегія суддів вважає їх помилковими, оскільки, як вже встановлено, військова частина НОМЕР_1 не розглянула по суті рапорт позивача від 29.06.2024р. та не вирішувала питання про наявність/відсутність у позивача права на звільнення з військової служби, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе повноваження суб`єкта владних повноважень з цього питання та приймати замість нього рішення.

Суд обмежений перевіркою правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а відтак, в задоволенні вимоги позову про зобов`язання відповідача звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 із військової служби, судом першої інстанції правомірно відмовлено як передчасно заявленої.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги позивача колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 червня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук