Справа № 480/9525/24
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2025 року Справа № 480/9525/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9525/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи в якості тракториста-машиніста з 12.08.1995 по 09.08.2024 в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Перше Травня».
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачам для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача. Крім того даною ухвалою було залучити до участі у справі № 480/9525/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області в якості третьої особи та витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи позивача.
Також на виконання вимог суду представником Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області було надано суду через систему "Електронний суд" витребувані докази. Проте відзиву на позовну заяву, суду надано не було.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач з 12.08.1995 року працює трактористом в АПО "Перше травня" (а.с. 6-7, 51-54).
Згідно витягу із наказу від 15.09.1995 року № 14, позивач прийнятий на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва з шкідливими умовами праці з 12.08.1995 року (а.с. 72).
Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою від 19.08.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 12).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням від 27.08.2024 року № 71 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (20 років) (а.с. 15).

При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявника 55 років 02 місяці, страховий стаж особи 31 рік 03 місяці 16 днів. Пільговий стаж відсутній.

Також в оскаржуваному рішенні зазначено, що за доданими документами до пільгового стажу не зараховано період роботи у КСП Перше Травня з 01.08.1995 по 25.06.2024 згідно пільгової довідки №33 від 25.06.2024, оскільки дата прийому на роботу не співпадає з датою (12.08.1995), яку зазначено в трудовій книжці. Відповідно акту перевірки пільговий період роботи не враховується до пільгового стажу, оскільки не надані підтверджуючі первинні документи, а в новій пільговій довідці №40 від 99.08.2024 також не виправлені зауваження згідно акту перевірки.

Водночас в оскаржуваному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 02.09.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 31.03.1992 та з 27.07.1992 по 14.02.1994, у зв`язку із виходом російської федерації з Угоди.

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду. При цьому позивачем в даній позовній заяві не заявлено вимоги щодо зарахування до його страхового стажу періодів роботи з 02.09.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 31.03.1992 та з 27.07.1992 по 14.02.1994.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.

В силу положень п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закон №1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення відповідного віку 55 років, наявність страхового стажу не менше 30 років (а за відсутності 30 років стажу роботи при зверненні за призначенням пенсії 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців), а також стажу при виконанні робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства не менше 20 років.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 7. Так до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Трактористи-машиністи допоміжних сільських господарств, які не мають самостійного балансу і знаходяться в складі промислових, будівельних та інших підприємств і організацій, мають право на пільгову пенсію при виконанні умов, передбачених наведених вище умов. Трактористам-машиністам, постійно зайнятим на причіпних і стаціонарних установках і агрегатах, пенсії призначаються на загальних підставах.

Отже, право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV мають право трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства. При цьому, обов`язковою умовою для зарахування до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до вказаної норми, є безпосередня зайнятість тракториста-машиніста у виробництві сільськогосподарської продукції в рослинництві або тваринництві.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637, в редакції на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Додатково в довідці наводяться такі відомості, зокрема, стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, однак у разі відсутності в ній відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач з 12.08.1995 року працює трактористом в АПО "Перше травня" (а.с. 6-7, 51-54). 05.02.2020 року у трудовій книжці зроблено запис про те, що в зв`язку зі змінами в класифікаторі професій надана робота тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва.

Відповідно розрахунку стажу період роботи позивача з 12.08.1995 по 31.06.2024 було зараховано до його страхового стажу (а.с. 16).

Згідно витягу із наказу від 15.09.1995 року № 14, позивач прийнятий на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва з шкідливими умовами праці з 12.08.1995 року (а.с. 72).

Відповідно до довідки від 25.06.2024 року № 133 про підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, виданої ТОВ "Перше Травня", позивач з 01.08.1995 року по теперішній час працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві (а.с. 11).

Аналогічні відомості також було зазначено у довідці від 09.08.2024 року № 40 (а.с. 69 (зворотній бік).

При цьому з оскаржуваного рішення судом встановлено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи у КСП Перше Травня з 01.08.1995 по 25.06.2024 згідно пільгової довідки №33 від 25.06.2024, оскільки дата прийому на роботу не співпадає з датою (12.08.1995), яку зазначено в трудовій книжці. Відповідно акту перевірки пільговий період роботи не враховується до пільгового стажу, оскільки не надані підтверджуючі первинні документи, а в новій пільговій довідці №40 від 09.08.2024 також не виправлені зауваження згідно акту перевірки (а.с. 15).

В свою чергу у висновку акту перевірки достовірності документів, поданих для призначення пенсії від 12.07.2024 року № 1800-1004-1/5167, зазначено, що для перевірки не надані документи про підтвердження повної зайнятості ОСОБА_1 у період з 01.08.1995 по 31.12.2011 у виробництві сільськогосподарські продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві та на протязі календарного року в тваринництві, не надано підтверджуючий документ про прийняття ОСОБА_1 на посаду тракториста з 01.08.1995. В довідці від 25.06.2024 № 33 не зазначені облікові листи тракториста-машиніста, шляхові листи трактора, табелі використання робочого часу за період з січня 2012 року до грудень 2016 року. Довідка від 25.06.2024 № 33 видана без врахування змін, що були внесені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 року № 1058 до Порядку (а.с. 47-49).

Тобто фактично до пільгового стажу позивача не було зараховано період роботи з 12.08.1995 по 25.06.2024, у зв`язку з не прийняттям до уваги довідок №33 від 25.06.2024 та №40 від 09.08.2024, виданих ТОВ "Перше Травня", оскільки під час перевірки довідки від 25.06.2024 № 33 не було надано підтверджуючі документи та не зазначення у ній облікових листів тракториста-машиніста, шляхових листів трактора, табелів використання робочого часу за період з січня 2012 року до грудень 2016 року.

Проте суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Водночас суд наголошує, що право особи на пенсійне забезпечення гарантоване Конституцією і законами України та не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

Крім того суд звертає увагу на те, що в матеріалах пенсійної справи міститься копія витягу із наказу від 15.09.1995 року № 14, відповідно до якого, позивач був прийнятий на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва з шкідливими умовами праці з 12.08.1995 року (а.с. 72).

При цьому судом також враховано, що у довідках №33 від 25.06.2024 та №40 від 09.08.2024, виданих ТОВ "Перше Травня", міститься посилання на те, що зазначені періоди зараховуються до стажу роботи, який дає право на пільгове забезпечення відповідно до п. 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 11, 69 (зворотній бік).

Також, з матеріалів справи встановлено, що позивач має посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 від 02.04.1998 (а.с. 72 (зворотній бік).

Окрім іншого, суд звертає увагу на те, що в акті перевірки достовірності документів, поданих для призначення пенсії від 12.07.2024 року № 1800-1004-1/5167, пенсійним органом зазначено, що "В статуті АПО Перше Травня, який затверджено рішенням зборів уповноважених членів аграрно-пайового об`єднання Перше Травня, вказано що АПО Перше Травня є добровільним об`єднанням громадян - бувших членів колгоспу Перше Травня та створено на базі бувшого колгоспу Перше Травня. На базі АПО Перше Травня було створено САТЗТ Перше Травня. В статуті КСП Перше Травня, який затверджено рішенням зборів уповноважених членів КСП Перше Травня, вказано, що КСП Перше Травня" є добровільним об`єднанням громадян бувших членів сільськогосподарського акціонерного товариства закритого типу Перше Травня та створено на базі бувшого САТЗТ Перше Травня. КСП Перше Травня припинило свою діяльність шляхом реорганізації в ПСП Перше Травня. ПСП Перше Травня реорганізовано шляхом перетворення у ТОВ Перше Травня". Відповідно до статуту товариства з обмеженою відповідальністю Перше Травня", товариство є правонаступником майнових та боргових зобов`язань приватного сільськогосподарського підприємства Перше Травня. Відповідно до статуту товариства з обмеженою відповідальністю Перше Травня" (у новій редакції), затвердженого рішенням засновників, головною метою діяльності ТОВ Перше Травня є здійснення підприємницької діяльності шляхом задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у сільськогосподарській продукції зернових засобах сільгоспвиробництва, сільськогосподарських машин та устаткуванні, організації торгівлі в неспеціалізованих магазинах (в тому числі оптової) та отримання прибутку в інтересах учасників Товариства" (а.с. 47-49).

Зазначено свідчить про те, що позивач у спірний період працював на посаді тракториста-машиніста на підприємствах сільського господарства.

Тобто фактично відповідачем, було прийнято оскаржуване рішення без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що в силу положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуване рішення від 27.08.2024 року № 71, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах, з підстав, зазначених у даному рішенні, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. У даному випадку, органи Пенсійного фонду при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

З огляду на це, суд вважає, що спірний період роботи, протягом якого позивач працював трактористом-машиністом на підприємствах сільського господарства, мають бути зараховані до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Крім того Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 682/51/17 дійшов таких висновків: " … судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у спірні періоди працював на посаді тракториста-машиніста на підприємствах сільського господарства, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому суди обґрунтовано дійшли висновку щодо протиправності відмови у призначенні позивачу пільгової пенсії...".

Отже, невпорядкованість трудової документації, відсутність інших відомостей не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудових книжок та бухгалтерських документів на підприємстві, їх зберігання, а тому це не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

А відтак суд зазначає, що не приймаючи до уваги довідки №33 від 25.06.2024 та №40 від 09.08.2024, видані ТОВ "Перше Травня" при обчисленні пільгового стажу позивача, з підстав зазначених в оскаржуваному рішенні, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Суд зазначає, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву було зазначено, що кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок єдиного внеску та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону № 1058 використовуються на виплату пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим законом, фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду, оплату послуг з виплати та доставки пенсій, формування резерву коштів Пенсійного фонду. Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону № 1058 забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Отже, Пенсійний фонд функціонує як самостійна фінансова структура, його кошти не входять до складу державного бюджету і не можуть бути використані на інші цілі, крім виплати пенсій і допомоги (а.с. 35 (зворотній бік).

Водночас, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та 18 січня 2024 року по справі № 9901/459/21, а також, зокрема, постановах Верховного Суду від 19 лютого 2025 року по справі № 520/2948/23, від 13 березня 2025 року по справі №260/3131/24, від 25 квітня 2025 року по справі №260/8523/23, від 20 травня 2025 року по справі №620/109/23.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 07.10.2024 № 97 (далі по тексту - Договір) (а.с.17).

Відповідно до п.6.1 Договору, за послуги, що надаються Адвокатом у відповідності із умовами даного Договору, Клієнт сплачує Адвокату гонорар готівковими коштами у розмірі, визначеному за погодженням сторін з урахуванням витрат часу на підготовку, складання процесуальних документів, участь в судовому розгляді справи, в розмірі, що визначається і підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), або платіжним дорученням, які є невід`ємними додатками до даного Договору.

При цьому, як встановлено судом, позивач та адвокат уклали Додаткову угоду від 07.10.2024 року № 1 до Договору №97 про надання правничої допомоги від 07.10.2024, відповідно до п.1-2 якої, Адвокат надає Клієнту правову допомогу щодо оскарження відмови головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.08.2024 № 71 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; орієнтовний розмір гонорару Адвоката становить 10000 (десять тисяч) гривень із розрахунку 100% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 1 год. роботи адвоката (розмір прожиткового мінімуму береться на дату складання акту виконаних робіт), а також 2000 грн. за участь адвоката в одному судовому засіданні при розгляді кожної судової справи (незалежно від того, чи це підготовче засідання, чи розгляд справи по суті) (а.с. 18).

Також на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором №97 про надання правничої допомоги від 07.10.2024, відповідно до якого Адвокат надав, а Клієнт прийняв юридичні послуги у формі підготовки, складання та подачі до суду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, з додатками. Кількість витраченого часу 3 год. Узгоджена вартість наданої правничої допомоги згідно даного акту виконаних робіт складає: 9 084 грн. Фактично сплачено адвокату в якості гонорару за надання правничої допомоги 9 084 грн (а.с. 19).

Також надано квитанцію від 31.10.2024 року № 97, відповідно до якої позивач сплатив гонорар у розмірі 9084,00 грн (а.с. 22).

Крім того, в матеріалах справи наявний ордер від 31.10.2024 серія ВІ № 1253982 та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26.03.2019 серія ПТ № 2615 (а.с. 20-21).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Аналогічна позиція суду викладена у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі №580/3324/19.

Крім того, Верховним Судом у додатковій постанові від 08 березня 2023 року у справі № 873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Разом з тим ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

Аналогічна позиція суду викладена у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2025 року по справі №320/22094/23.

Суд зазначає, що адміністративна справа №480/9525/24 в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності та дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

При цьому сам зміст та обсяг позовної заяви, яка фактично разом з позовними вимогами складає лише чотири сторінки (два аркуші) та містить лише посилання на ст. 56, 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.1,2 Порядку № 637, свідчить про те, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем, як витрати на правову допомогу.

А відтак, враховуючи складність справи, заперечення представника відповідача з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, обсяг наданих адвокатом послуг, а також враховуючи, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правничу допомогу, суд, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. є завищеними та підлягають стягненню з відповідача частково, в сумі 1 000,00 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму судового збору в розмірі 1211,20 грн., сплаченого згідно квитанції від 30.10.2024 (а.с. 23).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.08.2024 року № 71.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), який дає право на пільгову пенсію відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період роботи з 12.08.1995 по 09.08.2024 на посаді тракториста-машиніста.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 19.08.2024 року про призначення за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, ) суму судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек