Справа № 400/4446/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 р. № 400/4446/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаЦентрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54006,
третя особаВійськова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання протиправною та скасування постанови від 20.03.2025 року ВП № 76209670,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Педь А.І. від 20.03.2025 року про закінчення виконавчого провадження № 76209670 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 07.05.2021 року Миколаївським окружним адміністративним судом по справі № 400/3865/20 про зобов`язання Військової частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки сплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Педь А.І. 20.03.2025 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 76209670 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 07.05.2021 року Миколаївським окружним адміністративним судом по справі № 400/3865/20 про зобов`язання Військової частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки сплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку . Копію цієї постанови позивач не отримував, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази її направлення позивачу. Як зазначене у цій постанові, 11.12.2024 головним державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн., за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії та попереджено боржника про кримінальну відповідальність за невиконання рішення. 19.03.2025 року винесено постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі в сумі 10200,00 грн., за повторне невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Оскільки рішення боржником в подальшому не виконано та не може бути виконано без участі боржника, у зв`язку з ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України в бездіяльності посадових осіб боржника, 19.03.2025 державним виконавцем надіслано до відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області повідомлення про вчинення посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» вказане виконавче провадження № 76209670 закінчено.

Ухвалою від 05.05.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами, передбаченими ст. 287 КАС України.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене 20.03.2025 року головним державним виконавцем відділу Педь А.І., керуючись вимогами пункту 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження та до Миколаївського окружного адміністративного суду разом з оригіналом виконавчого документа. Таким чином постанова про закінчення виконавчого провадження винесена з дотримання норм чинного законодавства а саме, вимог абз.3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником рішення суду № 400/3865/20 станом на 20.03.2025 не виконано, а державним виконавцем здійсненні всі заходи передбачені вимогам ст.ст 63,75 Закону України «Про виконавче провадження».

Третя особа пояснень по суті спору не надала.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, цінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

20.03.2025 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Педь А.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 76209670 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 07.05.2021 року Миколаївським окружним адміністративним судом по справі № 400/3865/20 про зобов`язання Військової частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки сплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку.

Як зазначене у постанові, 11.12.2024 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії та попереджено боржника про кримінальну відповідальність за невиконання рішення. 19.03.2025 року винесено постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі в сумі 10200,00 грн, за повторне невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Оскільки рішення боржником в подальшому не виконано та не може бути виконано без участі боржника, у зв`язку з ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України в бездіяльності посадових осіб боржника, 19.03.2025 державним виконавцем надіслано до відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області повідомлення про вчинення посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» вказане виконавче провадження № 76209670 закінчено.

Позивач вважає, що постанова від 20.03.2025 року про закінчення виконавчого провадження № 76209670 є неправомірною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі та раніше за текстом Закон № 1404), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Згідно ст. 25 Закону № 1404 державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону № 1404, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Закону № 1404, державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, та відповідальність за невиконання вказаної категорії рішення, передбачені ст.ст. 63, 75 Закону № 1404. Даною нормою Закону встановлено, що державний виконавець у разі невиконання боржником без поважних причин вимог щодо виконання рішення суду у визначений державним виконавцем строк, накладає на боржника штрафні санкції відповідно до ст.75 вказаного закону.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Суд зауважує, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист.

У постанові від 07.10.2020 року у справі № 461/6978/19 Верховний Суд зазначив, що закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу та перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, після чого закінчує виконавче провадження.

Водночас Верховний Суд у згаданій вище постанові звернув увагу на те, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

У постановах від 18.06.2019 року у справі № 826/14580/16 (пункти 40-43) та від 13.12.022 року у справі № 340/5200/21 (пункти 57-60) Верховний Суд підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа. За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду. Отже, розглядаючи позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Також у постанові від 13.12.2022 року у справі № 340/5200/21 Верховний Суд звернув увагу, що за наслідками прийняття постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. Крім того, «закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 можливе у разі настання випадку, визначеного ч. 3 ст. 63 Закону № 1404, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. У справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання здійснити особі перерахунок та виплату пенсії, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру».

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року у справі 400/3865/20, яке набрало законної сили 12.04.2021 р., зобов`язано Військової частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки сплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження на час закінчення виконавчого провадження відсутні докази виконання судового рішення, рішення суду досі залишається невиконаним, відомості про сплату штрафів та звернення їх стягнення до примусового виконання відсутні, тобто усі заходи до спонукання виконання судового рішення не вжито.

Як зазначається у оскаржуваній постанові, 19.03.2025 року державним виконавцем надіслано до відділення поліції № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області повідомлення про вчинення посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України. Однак, в матеріалах виконавчого провадження наявне Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 382 КК України від 20.03.2025 року № 35987. В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення такого повідомлення на адресу ВП № 1 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області. Відповідь на таке повідомлення в матеріалах справи також відсутня та не надходила до відповідача.

Отже, такі дії державного виконавця свідчать про формальний підхід до реального виконання судового рішення, а вжиті ним заходи (накладення штрафів та повідомлення) є заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа, а тому накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду.

Крім того, позивач зазначає, що 15.10.2024 року на адресу Центрального ВДВС була подана заява від 15.10.2024 року про те, що відповідач самостійно, без відповідного рішення суду, ігноруючи вимоги Виконавчого документа, здійснив виплату позивачу середнього заробітку за весь час затримки належних сум замість 429 561,76 грн, лише у розмірі 226 765,95 грн. Не погодившись із цим, стягувачем 25.05.2022 року була подана до Миколаївського окружного адміністративного суду заява про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року у справі № 400/3865/20 в частині нарахування та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за час затримки сплати належних ОСОБА_1 сум по день фактичного розрахунку та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 недонарахований середній заробіток у розмірі 210204,57 грн та компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 78654,69 грн.

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Педь А.І. не було використано всі надані йому законом права для примусового виконання рішення суду, що потягло за собою передчасний висновок про необхідність винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з чим спірну постанову слід визнати незаконною.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону № 1404, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З урахуванням зазначеного вимоги скарги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ч.11 ст. 126 КАС України, оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Укнраїни встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54006, ), за участю третьої особи Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Педь А.І. від 20.03.2025 року про закінчення виконавчого провадження № 76209670 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 07.05.2021 року Миколаївським окружним адміністративним судом по справі № 400/3865/20 про зобов`язання Військової частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки сплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54006, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.06.2025 року.

Суддя О.В. Малих