Справа № 380/1038/25
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/1038/25 пров. № А/857/11586/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМБУД» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року (суддя Кухар Н.А., ухвалену в м. Львів) у справі № 380/1038/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМБУД» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплати боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕРАМБУД» звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області в якому просило суд: визнати протиправними дії ГУ ДПС у Львівській області щодо оформлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю- 22179-1301 від 20 вересня 2024 року; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю 22179-1301 від 20.09.2024 року, видану ГУ ДПС у Львівській області.

Також, 12 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕРАМБУД» подало заяву про забезпечення позову шляхом: зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-22179-1301 від 20.09.2024 року видану Головним управлінням ДПС у Львівській області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю « КЕРАМБУД» ( ) на користь держави 1056205,91 грн. боргу у виконавчому провадженні № 77326130, відкритому Городоцьким відділом державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2025 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМБУД» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, та з наведених в апеляційній скарзі підстав, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 року у справі № 380/1038/25 про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та прийняти постанову, якою задоволити заяву ТОВ «КЕРАМБУД» про забезпечення позову та зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-22179-1301 від 20.09.2024 року Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМБУД» ( ) на користь держави 1 056205,91 грн. боргу у виконавчому провадженні №77326130, відкритому Городоцьким відділом державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2025 року.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема зазначає, що станом на сьогодні відкрито виконавче провадження № 77326130 про стягнення з ТОВ «КЕРАМБУД» на користь держави 1056205,91 грн. боргу, в якому виконавець вчиняє активні дії щодо пошуку майна ТОВ «КЕРАМБУД», арешту його коштів. Усі ці дії щодо примусового виконання вимоги, яка була оскаржена до суду, і свідчить про небезпеку стягнення такої суми боргу. Окрім того, якщо суд скасує таку вимогу, то повернення стягнутих грошових коштів з ТОВ «КЕРАМБУД» буде утруднене. Зазначає, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. Зазначає, що ухвала про забезпечення позову лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для позивача до перевірки правомірності формування вимоги № Ю-22179-1301 від 20.09.2024 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі. Вважає, що за вказаних обставин, необхідним та законним буде вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) Ю-22179-1301 від 20.09.2024 року у виконавчому провадженні, оскільки усі обставини справи свідчять про реальність загрози заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також про те, що для можливого відновлення прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявнику необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, ухвалу суду першої інстанції вважає законною, та просить залишити її без змін.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем у заяві про забезпечення позову не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Положеннями ч.1 ст. 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 151 КАС України можливі лише за наявності обставин, що визначені частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Як вірно вказав суд першої інстанції, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, підстави забезпечення позову, передбачені частини 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2020 у справі №580/2403/19).

Як вірно вказав суд першої інстанції, за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження є вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю 22179-1301 від 20.09.2024 року.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на час розгляду заяви про забезпечення позову позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно вказав, що оскаржувана вимога є виконавчим документом, проте, позивачем не зазначено та не підтверджено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не надано доказів того, що у випадку стягнення грошових коштів за спірною вимогою, це призведе до незворотних наслідків для позивача або їх повернення (грошових коштів) буде неможливим або ускладненим.

Також, позивачем не зазначено та не надано відповідних доказів, що у випадку стягнення в межах виконавчого провадження заборгованості з позивача, це призведе до скрутного матеріального становища позивача.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що само по собі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення, яке оспорюється в судовому порядку, без зазначення та доведення обставин, які свідчать, що примусове виконання призведе до значних наслідків для позивача або створить становище, яке не може бути відновлено, не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не зазначено відповідних підстав та не надано належних доказів, які б підтверджували ті обставини, які ним зазначено у заяві про забезпечення позову, які передбачені ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивачем у заяві про забезпечення позову не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача і не підтверджено таких обставин належними та допустимими доказами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 308, 309, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРАМБУД» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 380/1038/25 без змін.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 02.06.2025