Справа № 480/2285/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 р.Справа № 480/2285/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представника позивача Цюпка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2025, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 22.04.25 року по справі № 480/2285/25

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа ОСОБА_1 , в якій просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Давидка Ігоря Ігоровича від 03.03.2025 про відкриття виконавчого провадження № 77341106.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.03.2025 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77341106 з примусового виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 у справі № 480/9990/23.

Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки відповідно до ст. 24 Закону України Про виконавче провадження виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Військова частина НОМЕР_1 , у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022 у повному складі виконує завдання з оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії.

Згідно довідки № 1963 від 26.10.2024 військова частина НОМЕР_1 з 03.10.2024 передислокована до району виконання завдань в зоні відповідальності Оперативно-тактичного угрупування ІНФОРМАЦІЯ_1 (Харківська область).

З інформації розміщеної на сайті Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в мережі Інтернет за адресою: https://www.sumyjust.gov.ua/sumska-oblast-3/ вбачається, що юрисдикція відповідача розповсюджується на територію Сумської області, що також випливає із наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 246/7 від 05.04.2023.

Позивач вважає, що відповідач не вправі здійснювати примусове виконання рішень відносно позивача місцезнаходженням якого є Харківська область, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2025 року у задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Під місцезнаходженням юридичної особи у ст. 93 ЦК України розуміється фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Позивач при зверненні до суду зазначав, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану військова частина НОМЕР_1 не знаходиться у місці постійної дислокації ( АДРЕСА_1 ). На теперішній час військова частина НОМЕР_1 виконує завдання, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, на території Харківської області де і знаходяться її керівні органи, на підтвердження чого було надано відповідну довідку.

При цьому позивач наголошував на тому, що на день винесення оскаржуваної постанови відповідач був обізнаний із його перебуванням на території Харківської області. Зокрема, позивач вказував, що наприкінці 2024 року - на початку 2025 року він неодноразово звертався до відповідача з аналогічними позовами.

На переконання представника апелянта при надходженні виконавчого документа про примусове виконання рішення у справі №480/9990/23 відповідач у відповідності до приписів п. 10 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» мав повернути вказаний виконавчий документ стягувачу для пред`явлення його за встановленою підвідомчістю.

Представник відповідача, не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 03.03.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Давидком Ігорем Ігоровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77341106 з примусового виконання виконавчого листа № 480/9990/23, виданого 25.12.2023 Сумським окружним адміністративним судом про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2023 по 28.04.2023 (а.с. 4).

Вважаючи, що юрисдикція відповідача розповсюджується на територію Сумської області, і відповідач не вправі здійснювати примусове виконання рішень відносно позивача, місцезнаходженням якого є Харківська область, військова частина звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для повернення виконавчого документу стягувачу станом на час відкриття виконавчого провадження у виконавця були відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За змістом частини першої статті 4 Закону №1404 у виконавчому документі обов`язково зазначається адреса місцезнаходження (для юридичних осіб).

На підставі частини першої статті 28 Закону №1404 постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи із системного тлумачення частини першої статті 4, частини першої статті 28 Закону № 1404, у виконавчому документі має бути зазначено адресу місцезнаходження боржника, які знаходяться у межах виконавчого округу виконавця.

Саме за зазначеною у виконавчому документі адресою виконавець в силу положень частини першої статті 28 Закону № 1404 зобов`язаний надіслати, зокрема, постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, положення статті 28 Закону №1404 встановлюють імперативний обов`язок виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у виконавця при визначенні адреси боржника.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 460/3537/20 зазначив, що аналіз положень Закону №1404 свідчить про те, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17, від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19.

Чинною редакцією Закону України Про виконавче провадження не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 25.01.2019 у справі № 511/1342/17.

Перевірка ж майнового стану боржника, розшук боржника та/ або його майна здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні (частини друга, четверта статті 13, частина сьома статті 26, стаття 36, частина восьма статті 48 Закону № 1404).

Аналогічна позиція викладена в поставі Верховного Суду України від 09.12.2020 у справі № 460/3537/20.

Отже, виконавець приймає до виконання виконавчі документи, у яких зазначено місце проживання/перебування боржника або місцезнаходження майна боржника, які знаходяться в межах його виконавчого округу.

Такий висновок про необхідність направлення постанов про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною саме у виконавчому документі, узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 19 серпня 2020 року у справі № 520/9978/18 (пункти 52-53), від 8 квітня 2020 року у справі № 804/6996/17 (пункт 39).

Частиною четвертою статті 4 Закону № 1404 установлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місцезнаходження боржника.

Щодо доводів представника позивача про те, що місце постійної дислокації військової частини у АДРЕСА_1 , визначено лише у мирний час, колегія суддів зазначає наступне.

Законодавчо визначено два види дислокації для військових частин: постійну та тимчасову, які не є тотожними за своєю суттю.

Відповідно до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом ЦУ СБУ №383 від 23.12.2020, за реєстр. в Міністерстві юстиції України 14 січня 2021 р. за № 52/35674, зазначено, що дислокація - місце розташування (базування) із зазначенням географічних назв адміністративно-територіальних географічних об`єктів або географічних координат.

Дислокація військ (в особливий період, на воєнний час) - розміщення у населених пунктах (аеродромах, військово-морських базах, пунктах базування, військових містечках, таборах тощо) органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових кораблів, військових навчальних закладів, установ та інших військових формувань, які не входять до складу діючих військ (сил).

Даним наказом визначено, що пункти постійної дислокації - визначені відповідними наказами (директивами) військові містечка (фонди), призначені для забезпечення життєдіяльності військової частини (органу військового управління, з`єднання, військового корабля, військового навчального закладу, установи Збройних Сил України) в мирний час. Під фондами тут і далі розуміють казармений фонд, житловий фонд, об`єкти соціально-культурного призначення, комунальні споруди та інженерні мережі, розташовані в межах військового містечка.

Таким чином передислокація це зміна розташування збройних сил або їх повернення із зони бойових дій до місця їх попередньої постійної дислокації (тобто там, де вони були розміщені до розгортання військ).

Зазначеним наказом також передбачено, що відомості, що становлять державну таємницю, крім іншого, становлять відомості про функціонування, характеристики, географічні координати (дислокацію) пункту управління (стаціонарного, рухомого, повітряного), об`єкта оперативного управління (діючого, запасного), пункту передислокації.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про Збройні Сили України передбачено, що органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації Збройних Сил України дислокуються на території держави або тимчасово за її межами відповідно до завдань оборони, стратегічного плану застосування і завдань Збройних Сил України з урахуванням військово-адміністративного поділу території України та соціально-економічних умов районів дислокації.

План дислокації Збройних Сил України розробляється Генеральним штабом Збройних Сил України, узгоджується Міністерством оборони України з Кабінетом Міністрів України і затверджується Президентом України.

Передислокація військових частин, а також військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України до рівня з`єднання здійснюється за рішенням Міністерства оборони України за погодженням з Кабінетом Міністрів України, а з`єднань - за рішенням Президента України.

Під час дії воєнного стану передислокація військових частин, а також військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України до рівня з`єднання здійснюється за рішенням Генерального штабу Збройних Сил України за погодженням з Міністерством оборони України.

Зазначене свідчить, що на час відкриття виконавчого провадження у виконавця відсутні повноваження з`ясовувати місце передислокації та виконання ВЧ НОМЕР_1 бойових наказів чи під час передислокації у підпорядкування іншим органам під час воєнного стану в Україні для виконання завдань з оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.

На момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду, в якому вказано адресу місця заходження боржника: м.Конотоп Сумська область, що знаходиться в межах відповідного виконавчого округу, у відповідача були всі визначені законом підстави для його відкриття.

Місцем постійної дислокації є АДРЕСА_1 , а тому відповідач зобов`язаний був відкрити виконавче провадження.

Як наслідок, підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2025 відсутні.

Щодо посилань представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 31.03.2021 по справі № 380/7750/20 та інших, в яких Верховним Судом зазначено про обов`язок виконавця дослідити питання щодо перевірки відомостей про боржника, зокрема місця реєстрації або фактичного місця проживання, до відкриття виконавчого провадження, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, висновки суду касаційної інстанції стосуються правомірності відкриття виконавчого провадження по виконавчих написах нотаріусу відносно фізичних осіб та прийняття до виконання виконавчих документів з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Виконавцем відкривалося виконавче провадження за відсутності станом на день прийняття спірної постанови будь-яких інших адрес, крім інформації про визначене місця постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 .

Матеріалами справи не підтверджується, що в установленому порядку було змінено місце постійної дислокації військової частини.

В даному випадку, місцем постійної дислокації ВЧ НОМЕР_2 є АДРЕСА_1 . Зазначені обставини не заперечувалися представником позивача у судовому засіданні. Доказів того, що місцем постійної дислокації є Харківська область матеріали справи не містять, у судовому рішенні та виконавчому документі не зазначено.

Колегія суддів наголошує, що виконання бойових завдань ВЧ НОМЕР_1 під час дії воєнного стану поза межами місця постійної дислокації в іншому виконавчому окрузі, передислокація у підпорядкування оперативно-тактичних угруповань, перебування в місці тимчасової дислокації керівництва ВЧ НОМЕР_1 під час дії воєнного стану не змінює ту обставину, що місце знаходження ВЧ НОМЕР_1 є місце постійної дислокації - АДРЕСА_1 , яка зазначена судом у рішенні суду та виконавчому листі, який було пред`явлено до виконання.

Крім того, посилання позивача на те, що відповідачу повідомлялося про адресу для листування із ВЧ НОМЕР_1 в Харківській області, а також те, що керівництво ВЧ НОМЕР_1 не перебуває у місці постійної дислокації, а виконує бойові завдання в іншому окрузі, також не спростовує факт того, що місцезнаходження ВЧ НОМЕР_1 є місце постійної дислокації АДРЕСА_1 .

Так, як зазначено у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 по справі № 480/9990/23 адреса місцезнаходження ВЧ НОМЕР_2 є АДРЕСА_1 , про що зазначено у резолютивній частині судового рішення.

Аналогічна адреса м. Конотоп Сумської області зазначена і у спірній постанові від 03.03.2025 про відкриття виконавчого провадження, на яку було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, отримано боржником.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для повернення виконавчого документу стягувачу станом на час відкриття виконавчого провадження у виконавця були відсутні.

Крім того, висновки Верховного Суду стосовно застосування норм права, викладені у перелічених представником позивача справах, стосується правовідносин, які не є подібними до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2025 року по справі № 480/2285/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2025 по справі № 480/2285/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 03.06.2025 року