Справа № 140/11737/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/11737/24 пров. № А/857/3842/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Стецик Н.В. у м. Луцьк) у справі № 140/11737/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 на суму 20368,00 грн, від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 на суму 2666,60 грн в частині нарахування зобов`язань в сумі 2 221,05 грн, від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 на суму 12368,20 грн в частині нарахування зобов`язань у сумі 10716,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що належні позивачу приміщення належать до будівель промисловості, які він використовує в підприємницькій діяльності, а тому відповідно до абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не є об`єктами оподаткування. Крім того, частину нежитлових приміщень здає в оренду, а тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки мав бути визначений податковим органом в іншому розмірі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585, від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 в частині нарахування грошових зобов`язань у сумі 2221,05 грн, від 09.09.2024 №0-0318- НОМЕР_1 в частині нарахування грошових зобов`язань у сумі 10716,65 грн.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження виробництва продукції позивач надав суду специфікацію від 23.05.2023, де зазначено, що ФОП ОСОБА_1 є виробником наступної продукції, зокрема: пресервів та інших продуктів із риби, ракоподібних та молюсків (оселедець, мідії, лосось, скумбрія, лящ, кальмар, тощо).

Щодо використання позивачем у підприємницькій діяльності інших будівель, які безпосередньо не використовуються у виробництві продукції, та щодо яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення то суд зазначив зазначені об`єкти є адміністративними та допоміжними, які безпосереднього не застосовуються у виробничій діяльності позивача, однак використовуються для забезпечення такої діяльність суб`єкта господарювання, є частиною єдиного майнового комплексу, а тому такі об`єкти нерухомості слід відносити до будівель промисловості в розумінні абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України

Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку, що у податковому повідомленні-рішенні від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 позивачу слід було визначити грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 445,55 грн (13,3 кв. м. х 0,5% х 6700 грн), оскільки частина нерухомого нежитлового приміщення у розмірі 13,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була передана позивачем в оренду, а тому преференція щодо звільнення від оподаткування, визначена у абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України на таку площу нерухомого майна не поширюється. В іншій частині нарахованих грошових зобов`язань у сумі 2221,05 грн (2666,60 грн - 445,55 грн) податкове повідомлення-рішення від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 підлягає скасуванню як протиправне, оскільки частина нежитлових приміщень використовувалась позивачем з метою забезпечення його господарської діяльності.

З наведених підстав підлягає визнанню протиправним та скасуванню податкове повідомлення-рішення від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 в частині нарахування грошових зобов`язань в сумі 10716,65 грн (12368,20 грн - 1651,55 грн), оскільки відповідач правомірно нарахував позивачу грошові зобов`язання у сумі 1651,55 грн (49,3 кв. м. х 0,5% х 6700 грн) за передану в оренду в 2023 році частини нежитлових приміщень за цією адресою у розмірі 49,3 кв. м.

Податкове повідомлення-рішення від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 є протиправним та підлягаю скасуванню повністю, оскільки нежитлові приміщення, а саме адміністративний будинок, гараж та рибний цех використовуються позивачем для забезпечення його виробничої діяльності.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до договору дарування, укладеного 19.11.2020 між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдарований), та посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №962, Дарувальник ОСОБА_2 передає безоплатно у власність батька, а Обдарований ОСОБА_1 приймає в особисту приватну власність від дочки: 1. Адміністративне приміщення / літер А-1/, загальною площею 79,6 (сімдесят дев`ять цілих шість десятих) кв. м.; 2. Адміністративний будинок, гараж, рибний цех / літер В-2/, загальною площею 608,0 ( шістсот вісім цілих нуль десятих) кв. м.; 3. Ковбасний цех, трансформаторна / літера -Г-2/, загальною площею 910,7 (дев`ятсот десять цілих сім десятих) кв. м.; 4. Приміщення холодильної камери / літера 3-1/, загальною площею 87,3 ( вісімдесят сім цілих три десятих) кв. м.; 5. Складське приміщення / літера Ж-1/, загальною площею 300,8 ( триста цілих вісім десятих ) кв. м.; 6. Допоміжні приміщення з магазином / літера Е-2/, загальною площею 369,2 ( триста шістдесят дев`ять цілих два десятих) кв. м.; 7. Приміщення коптильного цеху / літера Є-1/, загальною площею 121,0 ( сто двадцять один цілий нуль десятих) кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - надалі Приміщення та/або Об`єкти нерухомості.

Право власності позивача на вищезазначені об`єкти нежитлової нерухомості підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2020 №233288355, №233296725, №233308018, №233305820, №233310196, №233292468, №233300521.

У заяві від 03.02.2021 до ГУ ДПС у Волинській області ОСОБА_1 просив податковий орган врахувати те, що наведені вище об`єкти нерухомого майна використовуються ним за цільовим та функціональним призначенням, а тому відсутні підстави для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У відповідь на дану заяву ГУ ДПС у Волинській області листом від 03.03.2021 №3816/6/03-20-24-06 повідомило позивача про те, що приміщення коптильного цеху загальною площею 121 кв.м., ковбасний цех загальною площею 910,7 кв. м, приміщення холодильної камери загальною площею 87,3 кв. м., складське приміщення загальною площею 300,8 кв. м. не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єкта господарювання. Однак позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) на об`єкти нерухомості: допоміжне приміщення з магазином загальною площею 369,2 кв. м. (здається в оренду); адміністративне приміщення загальною площею 79,6 кв. м.; адміністративний будинок (офісне приміщення) загальною площею 117,2 кв. м; гараж загальною площею 153,5 кв. м. (не відносяться до групи «Будівлі промислові та склади»(код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000).

З врахуванням цього позивачу за 2023 рік нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на ці об`єкти нерухомості, про що прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 на суму 20368,00 грн, від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 на суму 2666,60 грн, від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 на суму 12368,20 грн.

Позивач вважаючи податкові повідомлення - рішення частково протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В розумінні норм п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою частиною податку на майно.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст. 266 ПК України.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентується нормами п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Так, п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Так, за приписами ст. 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (п.п. «г» п. 30.9 ст. 30 ПК України).

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Нормами п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, відповідно до абз. «є» зазначеної правової норми, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Провівши правовий аналіз зазначеної вище норми права, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель промисловості; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) використовує такі об`єкти нерухомості за цільовим призначенням у господарській діяльності, що класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Тому, оцінюючи спірні податкові повідомлення-рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абзаці «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Як зазначено Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17 обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (абз. «ґ» п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі № 440/359/20 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховується судом.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018- 2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

В обґрунтування позовних вимог, позивач стверджував, що належний йому об`єкт нежитлової нерухомості, за який відповідач нарахував йому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік, не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки використовується для здійснення ним господарської діяльності.

Колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що враховуючи наведені вище положення ПК України, під час розгляду справ даної категорії підлягає встановленню, чи фактично використовував позивач у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво) належні йому об`єкти нерухомості.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що у листі від 03.03.2021 №3816/6/03-20-24-06 ГУ ДПС у Волинській області визнає, що належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомості, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: приміщення коптильного цеху загальною площею 121 кв.м., ковбасний цех загальною площею 910,7 кв. м, приміщення холодильної камери загальною площею 87,3 кв. м., складське приміщення загальною площею 300,8 кв. м. не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до абз. «є» п.п. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єкта господарювання.

Додатково на підтвердження зазначеного позивач додає до позову, зокрема, експлуатаційний дозвіл для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів від 20.11.2008 №03-19-18 FP, виданий Управлінням ветеринарної медицини в місті Луцьку, де зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , надано можливість підприємцю ОСОБА_1 здійснювати виробництво, переробку або реалізацію наступної продукції: риба холодного копчення; риба солена та пряного соління; рибні пресерви; риба гарячого копчення.

Як слідує із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач з 18.12.2002 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого є: 10.20 Перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків.

На підтвердження виробництва продукції позивач надав суду специфікацію від 23.05.2023, де зазначено, що ФОП ОСОБА_1 є виробником наступної продукції, зокрема: пресервів та інших продуктів із риби, ракоподібних та молюсків (оселедець, мідії, лосось, скумбрія, лящ, кальмар, тощо).

Щодо використання позивачем у підприємницькій діяльності інших будівель, які безпосередньо не використовуються у виробництві продукції, та щодо яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення то суд першої інстанції вірно зазначив наступне.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 по справі №818/149/16 дійшов висновку, що будівлі, які використовуються промисловим підприємством для забезпечення виробничої діяльності, є будівлями промисловості, в тому числі будівлі, які використовуються для розміщення апарата управління, та інших робітників, занятих у виробничому процесі, відтак не є об`єктами оподаткування відповідно до абз. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З врахуванням наведених вище правових висновків Верховного Суду, відображених у постанові від 20.02.2020 по справі №818/149/16, суд дійшов висновку, що відповідач помилково вважає, що інші об`єкти нежитлової нерухомості, які знаходяться за цією ж адресою та складають цілісний майновий комплекс, а саме: допоміжне приміщення з магазином загальною площею 369,2 кв. м.; адміністративне приміщення загальною площею 79,6 кв. м.; адміністративний будинок (офісне приміщення), гараж, рибний цех загальною площею 608 кв. м. не підпадають під дію абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Зазначені об`єкти є адміністративними та допоміжними, які безпосереднього не застосовуються у виробничій діяльності позивача, однак використовуються для забезпечення такої діяльність суб`єкта господарювання, є частиною єдиного майнового комплексу, а тому такі об`єкти нерухомості слід відносити до будівель промисловості в розумінні абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 816/1434/18.

Зокрема, адміністративні приміщення використовуються позивачем для розміщення штату найманих працівників, тобто використовуються як офісні приміщення. На підтвердження цього позивач надав суду штатний розклад з 01.11.2023, де міститься інформація про посади та кількості працівників, які задіяні у господарській діяльності позивача.

Приміщення гаража використовується позивачем для розміщення вантажних транспортних засобів, а саме вантажного фургона-рефрижератора марки Mercedes-Benz моделі Sprinter 413 CDI та вантажного автомобіля Renault Master, які є у власності підприємця, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_2 та АСС017181 відповідно. Вказані транспортні засоби використовуються ФОП ОСОБА_1 для здійснення поставки готової продукції до контрагентів на виконання укладених договорів поставки товару, що є невід`ємним елементом господарської діяльності позивача як виробника рибної продукції.

Рибний цех використовується підприємцем для зберігання та переробки рибної продукції.

Як зазначає позивач, на першому поверсі адміністративного будинку знаходяться приміщення, в яких розміщені салатні цехи, де здійснюється виробництво готової продукції.

Допоміжні приміщення з магазином також використовується для забезпечення виробничої діяльності позивача. Разом з тим, позивач визнає, що частину адміністративного приміщення та приміщення з магазином передає в оренду.

Так, на підтвердження цього позивач надав суду копію договору оренди адміністративного приміщення №20/11-1 від 20.11.2020, відповідно до якого передав ПП «Касатка УК» у строкове платне користування нежитлове приміщення (частину адміністративного будинку) загальною площею 13,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2023 позивач передав ФОП ОСОБА_3 у строкове платне користування частину об`єкту нерухомості, а саме: нежитлове приміщення площею 49,3 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Інша частина цих приміщень використовується у господарській діяльності позивача.

Тобто, протягом спірного періоду (2023 рік) позивач передав в оренду частину нежитлового приміщення (частину адміністративного будинку) площею 13,3 кв. м. та частину нежитлового приміщення (частину магазину) загальною площею 49,3 кв. м., а тому така площа нежитлових приміщень не звільняється від оподаткування податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до абз. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, що не заперечується позивачем.

Рішенням Луцької міської ради «Про встановлення ставок із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 23.06.2021 №13/68, яке міститься в мережі Інтернет на офіційному сайті Луцької міської ради, встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Луцької міської територіальної громади. Встановлено ставки із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком, зокрема, об`єкти нерухомості за підкласом 1251.5 (будівлі підприємств харчової промисловості) оподатковуються за ставкою 0%, крім будівель та споруд, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів, а саме: здаються в оренду, лізинг, позичку, тощо. Такі об`єкти оподатковуються за ставкою 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX у 2023 році мінімальна заробітна плату у місячному розмірі з 1 січня становить - 6700 гривень.

Відтак, у податковому повідомленні-рішенні від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 позивачу слід було визначити грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 445,55 грн (13,3 кв. м. х 0,5% х 6700 грн), оскільки частина нерухомого нежитлового приміщення у розмірі 13,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була передана позивачем в оренду, а тому преференція щодо звільнення від оподаткування, визначена у п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України на таку площу нерухомого майна не поширюється. В іншій частині нарахованих грошових зобов`язань у сумі 2221,05 грн (2666,60 грн - 445,55 грн) податкове повідомлення-рішення від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 підлягає скасуванню як протиправне, оскільки частина нежитлових приміщень використовувалась позивачем з метою забезпечення його господарської діяльності.

З наведених підстав також підлягає визнанню протиправним та скасуванню податкове повідомлення-рішення від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 в частині нарахування грошових зобов`язань в сумі 10716,65 грн (12368,20 грн - 1651,55 грн), оскільки відповідач правомірно нарахував позивачу грошові зобов`язання у сумі 1651,55 грн (49,3 кв. м. х 0,5% х 6700 грн) за передану в оренду в 2023 році частини нежитлових приміщень за цією адресою у розмірі 49,3 кв. м.

Крім цього, податкове повідомлення-рішення від 09.09.2024 №0-0318-UA0013585 є протиправним та підлягаю скасуванню повністю, оскільки нежитлові приміщення, а саме адміністративний будинок, гараж та рибний цех використовуються позивачем для забезпечення його виробничої діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від17 грудня 2024 року у справі № 140/11737/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар