Справа № 120/2182/25
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 травня 2025 р. Справа № 120/2182/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в грудні 2024 року він звернувся до відповідача з заявою про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Однак, відповідачем заява позивача розглянута не була та відповідного рішення не прийнято. У зв`язку з чим позивач повторно звернувся до відповідача з заявою від 27.01.2025, в якій просив повідомити про результат розгляду попередньої заяви.

Листом відповідача від 30.01.2025 № 361 позивача повідомлено про те, що згідно з п. 58 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2024 № 1558 "Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо окремих питань ведення військового обліку та призову громадян під час мобілізації" військовозобов`язані за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, повинні подавати документи особисто. Відтак, заява позивача, що надійшла поштою, не реєструється та повертається на адресу відправника.

Позивач не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, вважаючи її протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 24.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Також, даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано додаткові докази.

11.03.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог. Мотивуючи доводи відзиву, представник відповідача зазначає, що позивач надав заяву на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, яка не відповідає додатку 4 до Порядку, а тому комісія відмовила у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що підтверджується витягом з протоколу № 1 від 09.01.2025, який додається.

Відповідь на відзив позивачем не подавалась.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним доказам, встановив таке.

24.12.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку з наявністю на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.

До заяви позивач надав копію власного паспорта та копію ідентифікаційного номеру, довідку Барського відділу Державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області від 18.12.2024 № 9678 про відсутність заборгованості по сплаті аліментів; довідку про склад сім`ї від 17.12.2024 № 08-58/1034, акт обстеження фактичного проживання, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , довідку Барського відділу Державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області від 04.12.2024 № 11404 про неотримання аліментів дружиною позивача ОСОБА_5 від ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_2 , розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 56416328, копію паспорта дружини ОСОБА_7 , копію свідоцтва про шлюб.

Про результати розгляду заяви та прийняте рішення просив повідомити письмово за адресою, що зазначена у заяві.

Як зазначає позивач, його заява по суті розглянута не була та відповідного рішення не прийнято.

У зв`язку з чим позивач повторно звернувся до відповідача з заявою від 27.01.2025, в якій просив повідомити про результат розгляду попередньої заяви.

Листом відповідача від 30.01.2025 № 361 позивача повідомлено про те, що згідно з п. 58 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2024 № 1558 "Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо окремих питань ведення військового обліку та призову громадян під час мобілізації" військовозобов`язані за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, повинні подавати документи особисто. Відтак, заява позивача, що надійшла поштою, не реєструється та повертається на адресу відправника.

Разом з тим, як встановлено судом з наданих відповідачем доказів, протоколом від 09.01.2025 № 1 комісія з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняла рішення, що ОСОБА_1 не має права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Заява додаток 4 не відповідає визначеному зразку заяви постанови 560 КМУ від 16.05.2024 в новій редакції № 930 від 16.08.2024.

Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо розгляду його заяви про надання відстрочки, вважає її необґрунтованою та протиправною.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з такого.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

В свою чергу нормами статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 цього Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Предметом позову у даній справі є бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача від 24 грудня 2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Разом з тим, як встановлено судом з наявних в матеріалах справи доказів та доводів відзиву відповідача, заява позивача від 24 грудня 2024 року була розглянута на засіданні комісія з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 та наслідком чого було прийнято рішення, оформлене протоколом від 09.01.2025 № 1, що ОСОБА_1 не має права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Заява додаток 4 не відповідає визначеному зразку заяви постанови 560 КМУ від 16.05.2024 в новій редакції № 930 від 16.08.2024.

Оцінюючи підставність прийняття відповідачем такого рішення, суд зауважує та враховує таке.

Так, зі змісту рішення відповідача, оформленого протоколом від 09.01.2025 № 1, видно, що останнім не було розглянуто по суті заяву позивача про надання відстрочки, а з посиланням на формальні підстави зазначено, що заява додаток 4 не відповідає визначеному зразку заяви постанови 560 КМУ від 16.05.2024 в новій редакції № 930 від 16.08.2024.

Ознайомившись з заявою позивача про оформлення відстрочки від 24 грудня 2024 року, яка була долучена позивачем до позову ( а.с. 12 ), суд зауважує, що така відповідає зразку заяви за формою, визначеною в додатку 4 до Порядку ( в редакції постанови КМУ від 16 серпня 2024 №930 ), в той же час відповідачем ні в протоколі від 09.01.2025 № 1, ні навіть у відзиві на позовну заяву не зазначається в чому ж саме, на думку відповідача, полягає невідповідність поданої позивачем заяви ( які саме відомості там не зазначено тощо ).

Прийняте відповідачем рішення ставить позивача у стан невизначеності, оскільки фактично позбавляє позивача можливості звернутись до відповідача з заявою про оформлення відстрочки, яка б, на думку відповідача, відповідала вимогам Порядку. Крім того, відмовляючи позивачу в оформленні відстрочки відповідачем не зазначено, яких саме документів позивачем не надано для підтвердження права на відстрочку.

Відтак, перевіряючи рішення відповідача на дотримання при його прийнятті критеріїв, визначених в ч.2 ст. 2 КАС України, зокрема щодо обгрунтованості рішення, суд зауважує, що рішення відповідача, оформлене протоколом від 09.01.2025 № 1, зазначеному критерію не відповідає, відтак визнається судом протиправним.

При цьому суд наголошує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Європейський суду з прав людини наголошує, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень ( рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя ( рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про оформлення відстрочки від 24 грудня 2024 року, яка відповідає зразку заяви за формою, визначеною в додатку 4 до Порядку ( в редакції постанови КМУ від 16 серпня 2024 №930 ), проте, така заява не була розглянута відповідачем по суті.

В поданій заяві позивач просив оформити йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560), яким врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Пунктом 56 Порядку №560 встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16 - 23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з пунктом 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, Порядком № 560 визначено чіткий алгоритм вчинення дій військовозобов`язаним та прийняття рішень територіальним центром комплектування та соціальної підтримки щодо питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.

Як встановлено судом вище, 24.12.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку з наявністю на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. Як додатки до заяви позивач додав засвідчені копії документів: власного паспорта та копію ідентифікаційного номеру, довідку Барського відділу Державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області від 18.12.2024 № 9678 про відсутність заборгованості по сплаті аліментів; довідку про склад сім`ї від 17.12.2024 № 08-58/1034, акт обстеження фактичного проживання, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , довідку Барського відділу Державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області від 04.12.2024 № 11404 про неотримання аліментів дружиною позивача ОСОБА_5 від ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_2 , розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 56416328, копію паспорта дружини ОСОБА_7 , копію свідоцтва про шлюб.

Про результати розгляду заяви та прийняте рішення просив повідомити письмово за адресою, що зазначена у заяві.

Проте, зазначена заява позивача відповідачем по суті не була розглянута, а з надуманих, необгрунтованих підстав зазначено, що заява додаток 4 не відповідає визначеному зразку заяви постанови 560 КМУ від 16.05.2024 в новій редакції № 930 від 16.08.2024.

При цьому комісія ухвалила, що ОСОБА_1 не має права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Таке рішення прийнято відповідачем без дослідження долучених позивачем до заяви документів та без надання їм оцінки в контексті зазначених ОСОБА_1 підстав для оформлення відстрочки (наявністю на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років).

Таким чином, суд констатує, що відповідачем заява позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 24.12.2024 по суті не розглянута, що вказує на протиправну бездіяльність відповідача під час її розгляду.

В свою чергу щодо доводів позивача про те, що його заява від 27 січня 2025 року не була розглянута відповідачем по суті і не було прийнято відповідного рішення, а лише листом від 30.01.2025 № 361 позивача повідомлено про те, що заява позивача на відстрочку, що надійшла поштою, не реєструється та повертається на адресу відправника, суд зауважує наступне.

Так, судом встановлено, що 27.01.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити його письмово за адресою, зазначеною в заяві, про результати розгляду його заяви від 24.12.2024, що була подана ним до ІНФОРМАЦІЯ_5 25.12.2024. При цому, як додаток позивач долучив копію заяви від 24.12.2024 з додатками (а.с. 28 ).

Разом з тим, суд зазначає, що подана позивачем заява від 27.01.2025 не є заявою про відстрочку за формою, визначеною у додатку 4 до Порядку в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2024 № 930, а фактично є зверненням щодо надання інформації стосовно розгляду заяви позивача від 24.12.2024 року.

Проте, питання неналежності розгляду такого звернення не є предметом спору в рамках даної справи ( виходячи з заявлених позивачем позовних вимог, сформульованих в позовній заяві ).

Щодо вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача необхідно керуватись принципом верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема постанова в справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83) за наявністю правової можливості, якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Суд зауважує, що оскільки відповідачем заява позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 24.12.2024 по суті не розглянута, відповідачем не досліджувались долучені позивачем до заяви документи та їм не надавалась оцінки в контексті зазначених ОСОБА_1 підстав для оформлення відстрочки (наявністю на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років), тому, виходячи з обставин цієї справи, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути по суті заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 24.12.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі заявлених позовних вимог та про наявність підстав для задоволення адміністративного позову відповідно до вище викладених мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити. Вийти за межі заявлених позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 09.01.2025 № 1, згідно з яким ОСОБА_1 не має права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Визнати протиправною бездіяльність Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 24.12.2024.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 розглянути по суті заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 24.12.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна