Справа № 307/4708/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 307/4708/24 пров. № А/857/5414/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року (прийняте в м. Тячів суддею Бобрушком В. І.; дата складення повного судового рішення не вказана) в адміністративній справі № 307/4708/24 за позовом ОСОБА_1 до Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУ НП в Закарпатській області) та просив скасувати постанову серії ЕНА № 3321331 від 22 жовтня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що постановою інспектора Тячівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області Молнара В. В., серії ЕНА № 3321331 від 22 жовтня 2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510 грн за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за те, що він нібито 22 жовтня 2024 року, о 20 год 52 хв в м. Тячів, по вул. Ірпінській (Шапошнікова) керував транспортним засобом та не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги пункту 9.2 «б» Правил дорожнього руху як порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом. Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та не об`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, згідно фактичних обставин справи його зупинив інспектор Тячівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області Юришинець В. В. і все спілкування відбувалося з ним. Під час спілкування Юришинець В. В. повідомив позивача, що відносно нього буде складена постанова за частиною другою статті 122 КУпАП, наказав надати йому посвідчення водія для складення протоколу та повернувся до службового автомобіля. Повернувшись, він вручив йому постанову інспектора Тячівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області Молнара В. В. серії ЕНА № 3321331 від 22 жовтня 2024 року, та спитав чи бажає отримати постанову на руки та про отримання постанови попросив поставити підпис.

Вказаними діями працівники поліції грубо порушили вимоги пункту 9 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 7 листопада 2015 р. за № 1395, якою встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Всупереч вимогам закону, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача по справі здійснював ОСОБА_2 , а Молнар В. В. прийняв оскаржувану постанову, не розглядав справу про адміністративне правопорушення та не вручав постанову у справі про адміністративне правопорушення, що підтверджується відео з нагрудних камер працівників поліції. Аналізуючи вказане, вважає, що в цьому випадку інспектор порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оскаржувана постанова прийнята неповноважною особою. Також позивач зауважив, що працівниками поліції не роз`яснили йому прав як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не дотримали вимог закону щодо заповнення форми постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьою статті 283 КУпАП, в частині зазначення в оскаржуваній постанові технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ НП в Закарпатській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факт того, що оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази фото чи відео фіксації, пояснення свідків, які б підтвердили вчинення правопорушення позивачем не може сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності оскаржуваної постанови і як наслідок, її скасування. Зазначає, що відеозйомка обставин порушення велася поліцейськими на відеореєстратор та бодікамеру. Отже, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «По національну поліцію». Відеозапис події відповідає вимогам статті 251 КУпАП, відповідно до вимог якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису. Зазначені вище докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Водночас, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, позаяк сама його незгода із встановленим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Крім того зазначає, що поліцейським жодним чином не було обмежено позивача в його правах, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення відповідно до положень частини четвертою статті 258 КУпАП.

Також заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Позивач подав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Звернув увагу на те, що порушення процесуальних прав позивача знайшло своє підтвердження і під час дослідження наданих відеофайлів ГУ НП в Закарпатській області. Так під час складання постанови йому не було роз`яснено його процесуальних прав.

Крім цього зі змісту досліджених в судовому засіданні відео-файлів видно, що працівник поліції Молнар В. В., не здійснював відеофіксацію, не здійснював розгляд справи про адміністративне правопорушення, не встановлював всіх обставин правопорушення, не роз`яснював процесуальних прав позивачеві, та взагалі не спілкувався із ним; натомість здійснював складання постанови у службовому автомобілі, що вказує на грубе порушення прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджуючи надані відеофайли, було встановлено відсутність безперервності відеозапису та наявність значних переривань. Так відео-файл «Відео 1 Візічканич Т. В. mp4» закінчується о 20 год 51 хв 27 сек повною зупинкою автомобіля на якому рухався позивач, натомість відео-файл «Відео 2 Візічканич Т. В. mp4» розпочинається о 21 год 04 хв 32 сек і як видно з нього, воно розпочинається вже посередині розмови. Проміжок часу становить 13 хв та 4 сек.

Судом вірно зазначено, що «оскаржувана постанова містить відомості про те, що було вчинено адміністративне правопорушення позивачем ОСОБА_1 , однак не містить посилань на будь-які докази фото чи відео фіксації, пояснення свідків, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, за що була б передбачена відповідальність.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Молнар В. В. серії ЕНА № 3321331 від 22 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 510 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови водій ОСОБА_1 22 жовтня 2024 року о 20 год 52 хв в м. Тячів по вул. Ірпінській (Шапошнікова) керував транспортним засобом та не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги пункту 9.2«б» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП.

Вважаючи дії поліцейський при складенні постанови та саму постанову неправомірними, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, при цьому позивач вчинення правопорушення заперечує.

Оскаржувана постанова містить відомості про те, що було вчинено адміністративне правопорушення позивачем, однак не містить посилань на будь-які докази фото чи відео фіксації, пояснення свідків, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, за що була б передбачена відповідальність.

Суд звернув увагу, що в графі 7 «до постанови додаються» постанови № 3321331 серії ЕНА від 22 жовтня 2024 року в порушення вимог частини третьої статті 283 КУпАП відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Водночас, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського Юришинець В. В. судом встановлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача здійснював поліцейський Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Юришинець В.В.

Натомість, поліцейський Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Молнар В.В., який виніс оскаржувану постанову, не розглядав справу про адміністративне правопорушення відносно позивача та не вручав йому постанову № 3321331 серії ЕНА від 22 жовтня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення.

Також, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського Юришинець В. В. видно, що поліцейськими до винесення оскаржуваної постанови не були роз`яснені позивачу його права, передбачені статтею 268 КУпАП.

Відтак, суд дійшов висновку про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оскаржувана постанова прийнята неповноважною особою.

Також вирішив стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області 2000 (дві тисячі) гривень судових витрат за надання правової допомоги.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пунктів 8, 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі також - Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань:

регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів;

у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Також відповідно до приписів частин першої, другої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128 - 129...).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 вказаного Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктом 1 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом пункту 1.1 ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.9 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.п.9.2«б» ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

А згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як видно із відеозаписів, наданих поліцейськими, підтверджується факт, що водій перебуваючи у зоні дії знаку 4.10 «Круговий рух», який вимагає об`їзду клумби в напрямку, показаному стрілками на перехресті з круговим рухом, припинив круговий рух та здійснив виїзд з перехрестя з круговим рухом, не подавши при цьому відповідний сигнал світловим покажчиком правого повороту, чим самим порушив п. 9.2 б Правил дорожнього руху.

У своєму позові позивач щодо наведеного порушення не наводить жодних заперечень, а винесену внаслідок цього постанову оскаржу лише з підстав процедурних порушень.

З приводу покликань апеляційної скарги на допущені відповідачем порушення, колегія суддів зазначає таке.

Згідно листа Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 3 грудня 2024 року за № 21995-2024 на виконання ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року про витребування доказів повідомлено суд, що:

1) відео 1 Візічканич Т. В. - це відео з стаціонарної камери, встановленої всередині салону службового транспортного засобу та призначеної для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія;

2) відео 2 Візічканич Т. В. - це відео з нагрудної камери поліцейського Юришинець В.В. Також в листі зазначено, що поліцейський Молнар В. В. не проводив відеофіксацію, оскільки складання адміністративної постанови серії ЕНА №3321331 від 22.10.2024 року проводилося за участі поліцейського Юришинець В. В. та позивача ОСОБА_1 , що зафіксовано на нагрудній камері поліцейського Юришинець В. В.

Отже, з наведеного випливає, що ці два відеофайли не є двома перерваними записами відеозйомки з нагрудної камери поліцейського, яка повинна вестися безперервно, а двома різними відеозаписами із двох різних пристроїв, а саме зі стаціонарної камери та з нагрудної камери поліцейського.

При цьому колегія суддів зазначає, що співставлення цих двох відеозаписів дає можливість повно встановити обставини правопорушення та притягнути позивача до відповідальності, а тому не вбачає підстав для їх неврахування.

Так, за приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

А статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також долучені до матеріалів справи докази не викликають сумнівів у їх достовірності та дають можливість встановити дійсні обставини справи, відтак суд вважає, що факт вчинення позивачем порушення ПДР України підтверджено належними доказами.

Щодо процесуальних порушень на які покликається позивач про нероз`яснення його прав та складання постанови неуповноваженою постановою, суд зазначає таке.

Як видно з наданого відеозапису, поліцейським жодним чином не було обмежено позивача в його правах; при цьому позивач не заявляв жодних клопотань; також він не зазначив, яким чином вказане вплинуло на постановлення неправомірної (на його переконання) постанови у справі про адміністративне правопорушення.

А щодо спілкування з позивачем поліцейського Юришинця В. В., а складання постанови поліцейським Молнар В. В., суд зазначає, що у цьому випадку вони є напарниками і складають собою патрульний екіпаж, який здійснював патрулювання в той час і виявив порушення і відповідно двоє мали право від імені органів Національної поліції розглядати справу про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

З огляду на це, суд не вбачає фундаментального порушення в тому, що з ОСОБА_1 спілкувався поліцейський Юришинець В. В., а поліцейський Молнар В. В. склав постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

З приводу незазначення у пункті 7 постанови вказівки на технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію, колегія суддів зазначає таке.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку апеляційного суду, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Процедурні порушення, допущені контролюючим органом при розгляді справи про правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження факту правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про правопорушення рішення. Натомість, вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено, а позивачем не спростовано факту наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, відтак оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 січня 2025 року в адміністративній справі № 307/4708/24 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 30.05.25