Справа № 240/14076/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/14076/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ у редакції;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №50 від 03.07.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, з 25.06.2024, зарахувавши до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення спірний період, а саме періоди проживання відповідно до довідки від 28.05.2024 за №185, виданою Коростенським міським ліцеєм №3 відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про період навчання з 01.09.1977 по 11.06.1987, та відповідно до довідки №18 від 23.01.2024 про період проходження виробничої практики навчальної групи №46-ПМТЕ з 28.12.1990 по 15.06.1991 на станції Локомотивне депо Коростень (згідно наказу №176 від 24.12.1990) під час навчання у Професійно-технічному училищі №17 м.Козятин Вінницької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після досягнення 55-ти річного віку подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1, Пенсійний фонд) заяву про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 2, Управління) за принципом екстериторіальності, однак отримав рішення, яким відмовлено у її задоволенні, мотивовану відсутністю станом на 01.01.1993 підтвердженого необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

16.08.2024 від представника відповідач 2 надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Пояснює, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період проходження військової служби згідно військового квитка серія НОМЕР_1 , оскільки зазначений місяць народження власника військового квитка липень не відповідає паспортним даним заявника червень;

- період отримання допомоги по безробіттю з 05.05.1997 по 05.02.1998, оскільки наявне необумовлене виправлення у даті припинення допомоги по безробіттю та розбіжність дати припинення допомоги по безробіттю 05.02.1998 з датою наказу про припинення допомоги по безробіттю 15.05.1998;

- період роботи з 25.08.1999 по 13.04.2001, оскільки відсутні відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5.

Крім того, до проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано:

- період навчання з 01.09.1987 по 21.12.1988, місце розташування не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення;

- період проходження військової служби з 22.12.1988 по 16.11.1990, оскільки зазначена дата народження не відповідає паспортним даним та відсутня інформація про місце розташування об`єктів.

09.09.2024 від представника відповідача 1 надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Зауважує, що за доданими документами станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення з 20.06.1991 по 31.12.1992 становить 01 рік 06 місяців 11 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 25.06.2024 звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуто подану заяву за принципом екстериторіальності. За результатами розгляду заяви прийнято рішення №50 від 03.07.2024 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного періоду проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Позивач не погоджується із рішенням про відмову у призначенні йому пільгової пенсії та вважає, що у зв`язку із прийнятим рішенням втратив право на отримання пенсії, а тому таке рішення протиправне та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV. Так, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону №796-XII.

Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абз.5-6 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII).

При цьому, в примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

У ході судового розгляду справи встановлено, що до проживання у зоні гарантованого добровільного відселення позивачу не зараховано:

- період навчання з 01.09.1987 по 21.12.1988, місце розташування не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення;

- період проходження військової служби з 22.12.1988 по 16.11.1990, оскільки зазначена дата народження не відповідає паспортним даним та відсутня інформація про місце розташування об`єктів.

У той час, позивач згідно з довідкою Коростенської міської ради Житомирської області №1498 від 28.05.2024 постійно зареєстрований на території віднесеної до зони гарантованого добровільного відселення з 14.10.1983 по (запис відсутній), з 18.12.1990 по 14.04.1993 по даний час в зоні гарантованого добровільного відселення, в м.Коростень.

Як свідчить зміст довідки Державного професійно-технічного навчального закладу "Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту" №18 від 23.01.2024 позивач у період з 01.09.1987 (наказ про зарахування здобувачів освіти №24-К від 31.08.1987) по 21.12.1988 (наказ по училищу про відрахування у зв`язку з призивом у Радянську армію №28-К від 27.12.1988) навчався у вказаному закладі. З 25.11.1990 поновлений на навчанні, (відповідно до наказу про зарахування здобувачів освіти №22-К від 01.11.1990) де навчався до 19.06.1991 (наказ про випуск здобувачів освіти №9-К віл 25.06.1991). При цьому, згідно з наказом "Про вихід на виробничу практику навчальної групи №46 ПМТЕ" №176 від 24.12.1990 направлений на виробничу практику у період з 28.12.1990 по 15.06.1991 на станцію Локомотивне депо Коростень. Така довідка сформована на підставі записів у Поіменній книзі здобувач №№30, 37 (стор.11-12, поіменний номер 19942) та Книзі реєстрації виданих дипломів.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 дійшов висновку, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

У той час, з 01.09.1987 до 21.12.1988 та з 25.11.1990 по 19.06.1991 позивач навчався у Державному професійно-технічному навчальному закладі "Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту" та у період з 28.12.1990 по 15.06.1991 направлений на виробничу практику у період на станцію Локомотивне депо Коростень.

Таким чином, фізично перебував позивач у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку навчальною практикою лише у період з 25.12.1990 по 15.06.1991, який підлягає до зарахування у період проживання у такій зоні, однак такого періоду, враховуючи вже зарахований (1 рік 6 місяців 11 днів) не достатньо для набуття права на призначення пенсії за віком на пільгових підставах, оскільки в сумарному не підтверджує необхідних 3 років проживання станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення.

Періоди навчання 01.09.1987 до 21.12.1988, з 25.11.1990 по 24.12.1990, та з 16.09.1991 по 19.06.1991 не підлягають врахуванню в період постійного проживання в зоні забруднення, оскільки норма статті 55 Закону №796-ХІІ чітко передбачає постійне проживання/працю у відповідній зоні, втім територія на якій перебував навчальний заклад, в якому навчався позивач не відносилася до зони радіоактивного забруднення.

При цьому, слід врахувати, що періодичні приїзди на вихідні, канікули чи відпустки додому у період навчання чи роботи не є підтвердженням факту постійного проживання у відповідній зоні.

З огляду на викладене, періоди навчання в м.Козятин не підтверджують факту постійного його проживання у вказаний період у зоні гарантованого добровільного відселення.

Крім того, період проходження військової служби згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 , не підлягає врахуванню в період постійного проживання в зоні забруднення, оскільки відомості про те, що позивач проходив військову службу у Військовій частині, яка перебувала у зоні гарантованого добровільного відселення матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, позивачем не підтверджено період його постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 3-х років у зоні гарантованого добровільного відселення, з огляду на що право на зниження пенсійного віку на 6 років у позивача відсутнє.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідачів про непідтвердження позивачем факту постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 3 років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на зменшення пенсійного віку.

Проаналізувавши встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що у позивача відсутні умови, які є необхідними для прийняття відповідачами рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а відтак відповідач 2 правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано:

- період проходження військової служби згідно військового квитка серія НОМЕР_1 , оскільки зазначений місяць народження власника військового квитка липень не відповідає паспортним даним заявника червень;

- період отримання допомоги по безробіттю з 05.05.1997 по 05.02.1998, оскільки наявне необумовлене виправлення у даті припинення допомоги по безробіттю та розбіжність дати припинення допомоги по безробітті 05.02.1998 з датою наказу про припинення допомоги по безробіттю 15.05.1998;

- період роботи з 25.08.1999 по 13.04.2001, оскільки відсутні відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5.

Втім, суд не розглядає спірні правовідносини, в частині незарахування вказаних періодів військової служби та роботи до страхового стажу позивача, оскільки зміст позовної заяви не свідчить про те, що позивачем оспорюються такі дії відповідача 2. Відповідні обґрунтування та докази на спростування, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, суд враховує твердження позивача, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує особливий статус. Однак, вважає за необхідне вказати, що вказаним Законом №796-ХІІ підтверджується, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії. Однак, користування пільгами визначеними Законом та наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ. Одночасно суд звертає увагу на те, що вказане посвідчення позивачем до матеріалів справи не долучене.

Враховуючи викладене та наявні матеріали справи, позивачем не підтверджено період його постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 3-х років у зоні гарантованого добровільного відселення, з огляду на що право на зниження пенсійного віку та право на призначення пенсії, відповідно до ч.2 стю55 Закону №796ХІІ, у позивача відсутнє.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача 2 про непідтвердження позивачем факту постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на зменшення пенсійного віку.

Проаналізувавши встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що у позивача відсутні умови, які є необхідними для прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а відтак відповідач 2 правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Решта доводів сторін не спростовують висновків суду у справі.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності викладених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир,10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65609) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 02 червня 2025 р.

02.06.25