Справа № 380/17074/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17074/24 пров. № А/857/3251/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (суддя Хома О.П., час ухвалення 14:26 год., місце ухвалення м.Львів, дата складання повного рішення 13.12.2024),

в адміністративній справі №380/17074/24 за позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора,

про визнання протиправними, скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідачів Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора Про неуспішне проходження прокурором атестації від 23.05.2024 №4; 2) визнати протиправним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора Про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури від 08.07.2024 №1110ц; 3) зобов`язати Офіс Генерального прокурора скасувати внесений в трудову книжку запис про звільнення; 4) зобов`язати Офіс Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 на посаді начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 11.07.2024; 5) стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідач Офіс Генерального прокурора в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора Про неуспішне проходження прокурором атестації від 23 травня 2024 року №4. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 08 липня 2024 року №1110ц Про звільнення. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 11 липня 2024 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.07.2024 по 03.12.2024 в розмірі 250579 грн. 35 коп., з відрахуванням передбачених податків та зборів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 51309 грн. 11 коп., з відрахуванням передбачених податків та зборів, звернуто до негайного виконання. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач Офіс Генерального прокурора та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що суд першої інстанції в неповному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права, а відтак рішення суду є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що в процесі проведеної атестації позивача за результатами співбесіди членами Комісії відповідно до пунктів 13, 17 розділу ІІ Закону № 113-ІХ, пункту 16 розділу ІУ Порядку № 221, прийнято рішення від №4 про неуспішне проходження позивачем атестації. На підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності. Зокрема, у Комісії був наявний обґрунтований сумнів щодо законності джерел походження коштів його мамою ОСОБА_2 на придбання квартири у м. Львів площею 63,7 кв.м, в якій позивач та його дружина безоплатно проживали у 2015 і 2016 роках. Вказує апелянт, що безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що мотивам прийняття рішення на які посилається кадрова комісія у рішенні від №4 уже надана оцінка судами у справі №640/1120/20, оскільки рішення кадрової комісії, яке було предметом дослідження у справі №640/1120/20 є відмінним від рішення кадрової комісії у цій справі. Комісія в рішенні від 23.05.2024 №4 навела чіткий перелік обставин, які стали підставою для прийняття кадровою комісією колегіального рішення, що підтверджує наявність у членів комісії обґрунтованих сумнівів щодо відповідності прокурора критеріям професійної етики та доброчесності. Безпідставними є також висновки суду, що кадровою комісією не було проведено оцінки висновку спеціаліста-поліграфолога в сукупності з іншими поданими позивачем документами. Суд першої інстанції безпідставно вважає висновок спеціаліста-поліграфолога, на який посилається ОСОБА_1 , належним та беззаперечним доказом у справі. Зазначає також апелянт, що кадрова комісія не зобов`язана нормами Закону юридично довести чи встановити у деталях невідповідність прокурора конкретному критерію, а уповноважена лише вказати на чіткий перелік обставин, які стали підставою для прийняття кадровою комісією колегіального рішення, що підтверджує наявність у членів комісії обґрунтованих сумнівів щодо відповідності прокурора одному чи кільком із вказаних критеріїв. Саме до повноважень кадрових комісій входить дослідження матеріалів, обговорення результатів атестації прокурора та прийняття рішень про успішне чи неуспішне її проходження, що в свою чергу і є дискреційними повноваженнями кадрових комісій. З огляду на дискреційний характер повноважень кадрових комісій щодо встановлення відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності та прийняття у зв`язку із цим відповідного рішення, вбачається, що суд не наділений повноваженнями здійснювати оцінку щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, та, відповідно, встановлювати відповідність прокурора цим вимогам. Спірне рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації містить мотиви його прийняття, висновки зроблені комісією за результатами дослідження матеріалів атестації, наданих позивачем пояснень, а відтак, висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості рішення кадрової комісії є безпідставними, оскільки воно прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом та пропорційно. Безпідставними, на думку апелянта, є і висновки суду першої інстанції про те, що здійснення перевірки способу життя особи та його співмірності з її доходами, а також перевірки законності набуття наявного у нього майна, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №°1700-УІІ належить до компетенції НАЗК, а не атестаційної комісії. Окрім того, судом першої інстанції помилково зазначено, що комісія фактично замість НАЗК провела перевірку майна позивача та достовірності відомостей, вказаних у його декларації. Процедури атестації прокурорів, які здійснюють кадрові комісії та контроль, повна перевірка декларації, які належать до виключних повноважень НАЗК, мають різну мету, предмет, процедуру, результат. Відносно стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.07.2024 по 03.12.2024 у розмірі 250579,35 грн., то апелянт зазначає, що Львівський окружний адміністративний суд у рішенні від 03.12.2024 правильно визначив розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 2386,47 грн. відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 22.07.2024 №21-495зп, однак неправильно визначено кількість робочих днів 105, замість правильно 104 дні. Отже, сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 11.07.2024 по 03.12.2024 становить 248192,88 грн (2386,47 грн х 104 робочих дні). Окрім того, судом першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не було враховано той факт, що із 20.06.2022 позивач був працевлаштований та отримував заробітну плату в Офісі Генерального прокурора на посаді заступника начальника відділу підготовки матеріалів щодо дисциплінарної відповідальності та звільнення прокурорів з посад управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження Департаменту кадрової роботи та державної служби на період дії воєнного стану в Україні з граничним строком перебування на вказаній посаді не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 03.12.2024 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, і в її задоволенні слід відмовити, так як рішення суду є законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу відхилити, залишивши без змін оскаржене рішення суду.

У наданих апеляційному суду додаткових поясненнях позивач зазначає, що у довідці Офісу генерального прокурора від 22.07.2024, яка наявна в матеріалах справи, суму середнього заробітку вказано без врахування надбавки за вислугу років, а тому, середній заробіток за час вимушеного прогулу мав би бути більшим і становити 322651,68 грн. (3102,42 х 104 дні).

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 з грудня 2006 року працював в органах прокуратури, остання займана посада - начальник п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління (на правах департаменту) Генеральної прокурати України (2016-2018 роки).

У зв`язку із набуттям 25.09.2019 чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 №113-IX у відповідності до пункту 9 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221, ОСОБА_1 подав на ім`я Генерального прокурора письмову заяву встановленого зразка про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію, на підставі якої його було допущено до проведення атестації, яка здійснювалася відповідними кадровими комісіями (а.с. 208 т.1).

Після успішного проходження двох етапів атестації був допущений до проходження третього етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

За результатами проведення співбесіди п`ята кадрова комісія ухвалила рішення від 03.12.2019 №3 Про неуспішне проходження прокурором атестації, на підставі якого наказом Генерального прокурора від 21.12.1019 №2057ц ОСОБА_1 звільнено з посади начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління (а.с. 42, 62 т.1).

Вказані наказ та рішення позивач оскаржив в судовому порядку.

Так, рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва 04.03.2021 у справі № 640/1120/20 та від 02.06.2022 у справі №640/1644/20, залишеними без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду та Верховного Суду, адміністративні позови ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення п`ятої кадрової комісії від 03.12.2019 №3 Про неуспішне проходження прокурором атестації; наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 №2057ц Про звільнення та поновлено на раніше займаній посаді (а.с. 43, 63, 48, 70, 53 т.1).

На виконання судових рішень наказом Генерального прокурора від 01.09.2023 № 994ц скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2057ц та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 25.12.2019 (а.с. 76 т.1).

Рішенням кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 19.04.2024 (протокол №78) відповідно до підпункту 3 пункту 7 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX ОСОБА_1 включено до графіку проведення співбесід та призначено співбесіду на 02.05.2024. На підставі рішення Комісії від 02.05.2024 (протокол № 80) співбесіду продовжено.

Рішенням Комісії від 14.05.2024 (протокол №83) ОСОБА_1 включено до графіку проведення співбесід та призначено співбесіду на 23.05.2024 (а.с. 195 т.1).

За результатами проведення співбесіди Комісією ухвалено рішення від 23.05.2024 №4 Про неуспішне проходження прокурором атестації (а.с. 164 т.1, 199 т.2).

Рішення зумовлено висновком Комісії про невідповідність начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, на підставі з`ясування таких обставин: прокурор не надав відповідних та достатніх фактичних даних (документів), які би підтвердили одержання його матір`ю грошових коштів у Великій Британії (у готівковій чи безготівковій формі) та передачу або переказ таких коштів в Україну. Відтак, прокурор не надав підтвердження законності джерел походження коштів для оплати матір`ю вартості квартири за ціною, що передбачена у попередньому договорі купівлі-продажу квартири від 03.07.2012 у розмірі 465201 грн, що становить еквівалент 57789 доларів США, а також на подальше здійснення в квартирі ремонтних робіт.

На підставі вказаного рішення кадрової Комісії №4 від 23.05.2024 Генеральним прокурором прийнято наказ від 08.07.2024 №1110ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 10.07.2024 (а.с. 173 т.1).

Вважаючи протиправними такі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації та наказ Генерального прокурора про звільнення, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з врахуванням наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Судом першої інстанції вірно визначено, що спірні правовідносини урегульовані Законом України від 14.10.2014 №1697-VII Про прокуратуру (далі - Закон №1697-VII), Законом України від 19.09.2019 №113-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (далі - Закон №113-IX), Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 (далі - Порядок №221), Порядком роботи кадрових комісій, затвердженим наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 №233 (далі - Порядок №22 ).

Так, за змістом статей 1, 4 Закону №1697-VII, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави; організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 16 Закону №1697-VII закріплені гарантії незалежності прокурора, які забезпечуються, зокрема, особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Законом №113-IX, який діє з 25.09.2019, до Закону №1697-VII внесено ряд змін, відповідно до яких, зокрема в тексті останнього закону слова Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури замінено відповідно на Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, окружні прокуратури.

Статтю 51 Закону №1697-VII доповнено частиною 5, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Розділом ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-ІХ визначені засадничі принципи реформи органів прокуратури.

Так, згідно з пунктами 3, 4 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті Голос України.

Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Відповідно до пунктів 11 - 19 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-ІХ, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур. Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор. Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Для проведення співбесіди кадрові комісії вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі інформацію про: - кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів та їх результати; - кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг; - дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора; - зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Для цього графік проведення співбесід із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, його посади, заздалегідь оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора.

За результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

У разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України Про прокуратуру.

Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру за умови настання однієї із наступних підстав: 1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури; 3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Вказані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України Про прокуратуру.

Законом України Про внесення змін до розділу IІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури щодо окремих аспектів дії перехідних положень від 15.06.2021 №1554-IX пункт 7 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-ІХ з 11.07.2021 викладено в такій редакції:

Положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які:

1) на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах;

2) на день набрання чинності цим Законом займали посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, але з поважних причин, до яких належать тимчасова непрацездатність, відпустка по догляду за дитиною, відрядження для участі в роботі інших органів на постійній основі тощо, не проходили атестацію;

3) звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах;

4) звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1 - 4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

Проходження атестації особами, зазначеними в підпункті 3 цього пункту, розпочинається з етапу, на якому було прийнято рішення про неуспішне її проходження.

Також, Законом №1554-IX викладено в новій редакції також пункти 10, 11, 17, 19 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-ІХ, а саме: Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1 - 4 пункту 7 цього розділу, мають право у строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур, утворення, визначення складу, періоду та порядку роботи яких, здійснюється Генеральним прокурором.

Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів, крім випадків її проходження прокурорами та слідчими органів прокуратури, зазначеними в підпункті 3 пункту 7 цього розділу, забороняється.

Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1 - 4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав: 1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації; 3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора чи слідчого органів прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 4) ненадання прокурором чи слідчим органів прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі..

Судом першої інстанції також вірно враховано, що на виконання вимог Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу 1 Порядку №221, атестація прокурорів - це встановлена Розділом II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

У відповідності до пунктів 2, 4 Порядку № 221, атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора. Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію. Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Пунктами 6-8 розділу I Порядку № 221 визначено, що атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Згідно пункту 7 розділу I Порядку №221 (із змінами згідно з наказом Генерального прокурора від 03.06.2021 №178), повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних чи інших причин, які не залежали від членів комісії та прокурора, або ж у разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації комісія призначає новий час (дату) складання прокурором відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди.

Пунктами 1, 2, 4, 5, 6 розділу III Порядку №221 (із змінами згідно з наказом Генерального прокурора від 03.06.2021 №178) установлено, що у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту.

Кадрова комісія може прийняти рішення про складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день. Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Згідно пунктів 1, 2, 3-1, 3-2, 6 розділу V Порядку №221 (із змінами згідно з наказом Генеральної прокуратури України від 17.12.2019 №336, наказу Генерального прокурора від 03.09.2021 №280), уповноваженими суб`єктами з питань забезпечення організаційної підготовки до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації є члени комісії та робоча група відповідної кадрової комісії. У разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії. Прокурор, включений до оприлюдненого в установленому порядку графіка складання іспиту (графіка складання іспитів), продовжує проходити атестацію до ухвалення кадровою комісією рішення про успішне або неуспішне проходження ним атестації, незалежно від призначення (переведення) в інший орган прокуратури. У разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурор, якого поновлено на посаді чи рішення про звільнення якого з посади за наслідками атестації не приймалось з підстав, визначених законодавством України допускається кадровою комісією до проходження того етапу атестації, за результатами якого кадровою комісією прийнято відповідне рішення.

Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури про звільнення відповідного прокурора з посади та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону. Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору у розглядуваній справі являються питання щодо правомірності рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора Про неуспішне проходження прокурором атестації від 23.05.2024 №4, правомірності наказу від 08.07.2024 №1110ц Офісу Генерального прокурора Про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури, а також похідні питання щодо поновлення позивача на посаді начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та стягнення в користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивача ОСОБА_1 включено до графіку проведення співбесід та призначено співбесіду на 02.05.2024 та на підставі рішення Комісії від 02.05.2024 (протокол № 80) співбесіду продовжено. Рішенням Комісії від 14.05.2024 (протокол №83) ОСОБА_1 включено до графіку проведення співбесід та призначено співбесіду на 23.05.2024.

За результатами проведення співбесіди, Комісією ухвалено рішення від 23.05.2024 №4 Про неуспішне проходження прокурором атестації.

Як вбачається з розділу III оскаржуваного рішення під назвою Мотиви ухвалення рішення та висновки Комісії, під час проведення співбесіди з ОСОБА_1 комісія мала обґрунтований сумнів щодо законності джерел походження коштів, за які матір`ю позивача - ОСОБА_2 , набуто у власність квартиру у м. Львів, площею 63,7 кв.м, в якій особисто ОСОБА_1 та його дружина безоплатно проживали у 2015-2016 роках.

Саме цей сумнів зумовив висновок Комісії про невідповідність позивача вимогам професійної етики та доброчесності прокурора, що слідує з розділу IV рішення під назвою Рішення Комісії.

Судом першої інстанції вірно враховано, що в силу положень підпункту 2 пункту 12, підпункту 2 пункту 13, підпункту а підпункту 3 пункту 15 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX, Комісія здійснює оцінку дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, на підставі отриманої від державних органів інформації, виходячи, зокрема, з відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копій відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції.

Зі змісту спірного рішення №4 від 23.05.2024 вбачається, що на підтвердження того, що ОСОБА_1 не мав жодного фінансового відношення до купівлі вищевказаної квартири, надав до Кадрової комісії ОГП висновок психофізіологічного дослідження його із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа від 03.01.2020 №22.

У розділі ІІІ оскаржуваного рішення Комісії наведено мотив про те, що висновок психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа має орієнтовне значення з ознаками вірогідності та може бути використаний лише як додатковий аргумент на підтвердження слів прокурора. Результати психофізіологічного дослідження не можуть бути оцінені як безумовне підтвердження достовірності слів прокурора, оскільки оцінку достовірності наданої прокурором інформації в межах атестації здійснює кадрова комісія, а не експерт, який проводить психолого-фізіологічну експертизу.

З цього приводу суд звертає увагу, що оцінка членів комісії повинна, насамперед ґрунтуватися не на суб`єктивних здогадках окремих членів комісії, а на дослідженні матеріалів атестації, які отримані у відповідності до пункту 15 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX, пунктів 9-11 Порядку проходження прокурорами атестації.

Так, згідно до частини третьої статті 10 Закону України Про судову експертизу до проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Судові експертизи із застосуванням спеціального засобу комп?ютерного поліграфа - це опитування із застосуванням поліграфа, що відносяться до розділу психологічних судових експертиз (пункт 6.8 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5). Спеціаліст - поліграфолог ОСОБА_3 , яка проводила зі позивачем експертне психофізіологічне дослідження із використанням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа та надала висновок за його результатами, має кваліфікацію судового експерта з психологічної експертизи і психологічних досліджень та перебуває у Реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України (інформація знаходиться у публічному доступі за посиланням: https://rase.minjust.gov.ua/).

Між тим, у розділі ІІІ оскаржуваного рішення, наведено мотив Комісії, про те, що, надані ОСОБА_1 результати психофізіологічного дослідження самі по собі не підтверджують факт отримання матір`ю грошових коштів у Великій Британії або факт наявності у неї грошових коштів з будь-яких інших джерел, які були б достатніми для придбання цієї квартири.

Суд погоджується з тим, що результати психофізіологічного дослідження самі по собі не підтверджують жодного із вказаних Комісією фактів, натомість ці результати повинні бути оцінені в сукупності з іншими поданими позивачем документами, що відповідачем не було зроблено.

Також судом встановлено, що позивачем будо подано до Комісії пояснення своєї матері від 17.05.2024, договори купівлі-продажу квартири, з офіційними платіжними дорученнями про перерахунок коштів на її придбання та іншими документами, а також копії 18 фотографій на підтвердження перебування і роботи матері у Великій Британії.

Як видно із висновків Верховного Суду, які викладені у пункті 101 постанови від 03.11.2022 у справі №640/1120/20, при вирішенні спірних правовідносин необхідно враховувати, що оцінка професійної етики та доброчесності прокурора (пункт 12 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-1X) - це суб`єктивне відображення інформації про прокурора, отриманої в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади, через яку може виникнути обґрунтований сумнів щодо доброчесності першого.

З матеріалів справи судом також встановлено, що у відповідності до інформації Національного агентства з питань запобігання корупції, викладеної у листі від 30 липня 2024 року №92-02/55467-24 та додатках до нього, які надано на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації, 15.09.2023 на адресу НАЗК за вх. № 25853/0/05-23 надійшов лист голови Комісії Романа Мартем?янова про надання інформації та матеріалів стосовно ОСОБА_1 з метою проведення об`єктивної перевірки дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності.

НАЗК листом від 09.10.2023 №47-09/23079-23 повідомило Офіс Генерального прокурора про те, що протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, стосовно ОСОБА_1 не складали.

Водночас, колегія суддів погоджується із твердженнями апелянта про те, що Комісією не приймаються передбачені Законом № 1700-УП рішення та не формувалися висновки про порушення вимог антикорупційного законодавства. Під час співбесіди Комісія лише надавала оцінку дотриманню вимог професійної компетентності, професійної етики та доброчесності ОСОБА_1 , що є безпосереднім предметом атестації в силу вимог підпункту 2 пункту 12 розділу ІІ Закону № 113-ІХ. Діяльність кадрової комісії і результати такої діяльності відмінні за їх метою, формою і методами від діяльності НАЗК та інших органів, уповноважених притягувати недобросовісних прокурорів до встановленої законодавством кримінальної чи адміністративної відповідальності.

При цьому, оцінювання відповідності прокурора вимогам доброчесності та професійної етики відбувається на основі самостійного оцінки кадровою комісією всієї інформації, через яку можуть виникнути обґрунтовані сумніви, незалежно від того як така інформація була оцінена органами державної влади в межах їхньої компетенції.

У разі наявності висновків НАЗК, як центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, сформованих за результатами контролю та перевірки декларацій, у яких зафіксовано факт порушення особою вимог, заборон чи обмежень, встановлених Законом, такі висновки мають бути враховані під час проведення атестації прокурорів.

У разі наявності висновків НАЗК, сформованих за результатами контролю та перевірки декларацій, у яких не зафіксовано факт порушення особою вимог, заборон чи обмежень, встановлених Законом, такі висновки можуть враховуватись суб`єктами, які проводять відповідні процедури за умови, якщо у відповідних суб`єктів (органів, комісій, рад тощо) відсутні додаткові відомості та/або документи, які не були предметом аналізу під час підготовки НАЗК зазначених висновків.

Отже, у розглядуваній справі судом встановлено, що висновки комісії щодо невідповідності ОСОБА_1 вимогам доброчесності та професійної етики не обґрунтовані наявністю фактів порушення особою вимог, заборон чи обмежень, встановлених Законом, з посиланням на конкретні обставини і факти.

У питанні щодо законності джерел походження коштів, за які матір`ю позивача - ОСОБА_2 , набуто у власність квартиру у м. Львів, площею 63,7 кв.м., в якій ОСОБА_1 та його дружина проживали у 2015-2016 роках, відсутні будь-які доказові обгрунтування, які б слугували підставою для висновків комісії про не відповідність позивача законодавчо визначеним критеріям для зайняття посади прокурора, перевірка на наявність яких здійснюється в межах атестації прокурорів, і які є достатнім та самостійним підґрунтям для висновків щодо невідповідності позивача вимогам професійної етики і доброчесності.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що предметом співбесіди є оцінка професійної компетентності прокурора, професійної етики та доброчесності прокурора (п. 12 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ).

Порядком № 221 передбачено, що для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті КДКП, національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора.

Виходячи із змісту пп. 3 п. 15 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, п. 9 розд. ІУ Порядку № 221, критеріями дотримання прокурорами правил професійної етики та доброчесності, зокрема, є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики.

Як уже було вказано апеляційним судом вище, рішення Комісії про невідповідність позивача ОСОБА_1 (начальника п`ятого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України) вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, грунтується виключно на тому, що прокурор не надав підтвердження законності джерел походження коштів для оплати матір`ю вартості квартири за ціною, що передбачена у попередньому договорі купівлі-продажу квартири від 03.07.2012 у розмірі 465201 грн, що становить еквівалент 57789 доларів США, а також на подальше здійснення в квартирі ремонтних робіт.

Однак, необгрунтованою являється ситуації про те, чому Комісією не взято до уваги того, що оплату вартості квартири за договором ОСОБА_2 здійснювала з 05.07.2012 по 07.10.2013 шляхом проведення шести банківських переказів коштів на рахунок ОСОБА_4 .. Право власності на квартиру ОСОБА_2 набула на підставі укладеного з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 25.12.2014. Основні витрати на ремонтні роботи у квартирі здійснила ОСОБА_5 , а сам ремонт тривав кілька місяців після набуття нею права власності на цю квартиру. На підтвердження слів про наявність у ОСОБА_2 достатніх грошових коштів на придбання квартири у м.Львів, прокурор надав Комісії, зокрема, скановані копїї 18 фотографій з ОСОБА_2 , які були зроблені під час її перебування у Великій Британії, пояснення своєї матері від 17.05.2024, договори купівлі-продажу квартири, з офіційними платіжними дорученнями про перерахунок коштів на її придбання та іншими документами.

Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта про те, що рішення кадрових комісій про неуспішне проходження прокурором атестації на стадії співбесіди приймаються в межах проведення атестації прокурорів, як одноразової події надзвичайного характеру, що зумовлена необхідністю підвищити ефективність діяльності органів прокуратури шляхом проведення оцінки усіх прокурів на відповідність критеріям професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Атестація прокурорів є окремою, тимчасовою процедурою, яка обумовлена низьким рівнем довіри суспільства до прокуратури та передбачена винятково Законом №113-ІХ.

Однак, прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Про дотримання членами Комісії означеної процедури свідчитиме належна мотивація висновку: встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених питань; посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи, що до якої застосовуються процедура оцінювання; норми права, що застосовані, і ті, що не застосовані, з викладенням мотивів їх незастосування.

І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень суб`єктивізує акт державного органу і не дає змоги встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, з дійсним наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Тобто, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відносно доводів апелянта щодо дискреційності повноважень Комісії, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації можливу поведінку (дії, бездіяльність) між альтернативами варіантами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас, суб`єкт владних повноважень за даних, конкретних фактичних обставин не наділений повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що критерій «доброчесності» є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль прокуратура відіграє у становленні правової держави, особливо з урахуванням зміни її статусу у результаті конституційних змін. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу прокурорів, запорукою формування довіри народу до прокурорів та органів прокуратури в цілому. Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності прокурорів, які віднесені до української системи правосуддя, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах чесності у способі власного життя та виконанні своїх професійних обов`язків. Авторитет та довіра до органів прокуратури формується залежно від персонального складу осіб, які обіймають посади прокурорів та формують корпус органів прокуратури.

Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм прокурорської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до органів прокуратури як складової органів правосуддя, а також допущення поведінки, що підриває авторитет правосуддя.

Належним способом оцінювання відповідності прокурора вимогам доброчесності та професійної етики є визначення наявності або відсутності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності таким вимогам.

З огляду на викладене, суд першої інстанції у розглядуваній справі сформував вірні висновки про те, що рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора Про неуспіше проходження прокурором атестації від 23.05.2024 №4 є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, надаючи оцінку спірному наказу Офісу Генерального прокурора від 08.07.2024 №1110ц Про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури, суд правильно зазначив, що такий було винесено на виконання та на підставі вищевказаного рішення кадрової комісії від 23.05.2024 №4, тобто спірний наказ пов`язаний виключно з висновками про неуспішне проходження прокурором атестації. Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора Про неуспіше проходження прокурором атестації від 23.05.2024 №4, відповідно протиправним є прийнятий на підставі такого рішення і наказ про звільнення ОСОБА_1 ..

Також, суд першої інстанції сформувавши вірний висновок щодо протиправності вказаних вище Рішення і Наказу, обгрунтовано виніс рішення і в частині задоволення позовних вимог про поновлення позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено та про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, окружний суд у рішенні від 03.12.2024 правильно визначивши розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 2386,47 грн відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 22.07.2024 № 21-495зп, неправильно визначено кількість робочих днів за період вимушеного прогулу.

Так, період вимушеного прогулу позивача з 11.07.2024 по 03.12.2024 становить 104 робочих дні. Тому, сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 11.07.2024 по 03.12.2024 становить 248192,88 грн. (2386,47 грн х 104 робочих дні).

Таким чином являються обгрунтованими доводи апелянта у відповідній частині щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню в користь позивача.

З цього питання, колегія суддів також зазначає, що у наданих апеляційному суду додаткових поясненнях позивач хоча і зазначив про те, що у довідці Офісу генерального прокурора від 22.07.2024 суму середнього заробітку вказано без врахування надбавки за вислугу років, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу мав би бути більшим і становити 322651,68 грн. (3102,42 х 104 дні), однак позивач не оскаржив у визначеному законом порядку рішення суду від 03.12.2024 в частині як щодо визначеного судом розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу так і щодо використання при такому розрахунку довідки Офісу Генерального прокурора від 22.07.2024 № 21-495зп із визначеним у ній розміром середньоденної заробітної плати - 2386,47 грн..

Відносно доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що із 20.06.2022 позивач був працевлаштований та отримував заробітну плату в Офісі Генерального прокурора, то такі доводи являються безпідставними і не впливають на правильність рішення суду в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.07.2024 по 03.12.2024.

Крім цього, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом, та їм було надано належну правову оцінку.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно та об`єктивно встановлено обставини справи, сформовано правильні висновки по суті розглядуваних правовідносин, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням чинного законодавства, а тому немає підстав для його скасування.

Однак, враховуючи помилковість рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.07.2024 по 03.12.2024, який підлягає стягненню в користь позивача, то це рішення суду необхідно змінити в цій частині, згідно приписів статті 317 КАС України, визначивши правильний розмір такого середнього заробітку виходячи із того, що період вимушеного прогулу позивача становить 104 робочих дні.

У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як законне і обгрунтоване.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року в адміністративній справі №380/17074/24 за позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними, скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, а саме, в абзаці п`ятому резолютивної частини рішення суду формулювання «в розмірі 250579 (двісті п`ятдесят тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн 35 коп.» змінити таким формулюванням: «в розмірі 248192 (двісті сорок вісім тисяч сто дев`яносто дві) грн 88 коп.».

У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року в адміністративній справі №380/17074/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук
Повний текст постанови суду складено 30.05.2025 року