Справа № 826/10689/17
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016 року №599-1305/Р, податкової вимоги від 03.05.2017 року №11430-17, рішення про опис майна в податкову заставу від 03.05.2017 року №11430/17-11,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016 №599-1305/Р, податкової вимоги від 03.05.2017 №11430-17, рішення про опис майна в податкову заставу від 03.05.2017 №11430/1.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2018, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду 04.09.2018 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2018. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року прийнято до розгляду справу №826/10689/17.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» (далі - Закон) та визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України наказом ДСА України від 16.09.2024 №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі Порядок №399).

Пунктами 4-7 Порядку №399 визначено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком. Судові справи, вказані у переліку, які підлягають передачі судам, мають бути зареєстровані в базі даних. Перелік складається відповідальною особою протягом семи робочих днів після опублікування цього Порядку за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку, та формується в електронній формі із застосуванням КЕП.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» ліквідаційною комісією 20.09.2024 скеровано дану справу до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 року, адміністративну справу за № 826/10689/17 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 року №599-1305/Р, податкова вимога від 03.05.2017 року №11430-17, рішення про опис майна в податкову заставу від 03.05.2017 року №11430/17-11 є протиправними, оскільки, виходячи з положень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, відповідний контролюючий орган не був наділений правом на формування транспортного податку в 2016 році.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджуються з позовними вимогами та в цілому зазначає, що постановою Верховного Суду від 04.10.2018 року суд касаційної інстанції прийшов до висновку про передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи та направив справу на новий розгляд. Зокрема, Суд зазначає, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача. А відтак, відсутність у матеріалах справи розрахунку вартості транспортного засобу унеможливлює впевнитись у наявності підстав у податкового органу для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Підставою для визначення податкового зобов`язання з транспортного податку є автомобіль Позивача, а саме - PORSHE , моделі CAYENNE, тип пального - бензин, об`єм двигуна 4806 куб.см, 2013 року випуску. Враховуючи наведені в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу дані, ОСОБА_1 ДПІ в Шевченківському р-ні ГУ ДФС у м. Києві було нараховано податкове зобов`язання за транспортним податком з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. про що було винесено відповідне повідомлення-рішення від 10.06.2016 року №599-1305/Р.

На адресу Головного управління ДФС у м. Києві надійшла відповідь від Мінекономрозивтку (в додатказ міститься) вих. №3805-05/46721-06 від 26.10.2018 року, де розраховано середньоринкову вартість відповідного автомобіля згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66 (Методика - далі) становила на момент винесення податкового повідомлення-рішення 2 451 251, 25 гривень.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року прийнято справу № 826/10689/17 до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Замінено відповідачів на їх правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Призначено перше судове засідання на 14 квітня 2025 року об 11 год. 30 хв. у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, у залі судових засідань №30.

10 квітня 2025 року Головного управління ДПС у місті Києві надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (вхід. №ЕС/10689/24).

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року заяву Головного управління ДПС у місті Києві про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016 №599-1305/Р, податкової вимоги від 03.05.2017 №11430-17, рішення про опис майна в податкову заставу від 03.05.2017 №11430/17-11 задоволено.

Проведення судового засідання по справі №826/10689/17 призначеного на 14 квітня 2025 року о 11 год. 30 хв. та в наступних судових засіданнях вирішено здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

11 квітня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/34938/25).

23 квітня 2025 року від представника Шкотнікова Ярослава Євгеновича надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (вхід. №ЕП/6105/25).

Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016 №599-1305/Р, податкової вимоги від 03.05.2017 №11430-17, рішення про опис майна в податкову заставу від 03.05.2017 №11430/17-11 задоволено.

Проведення судового засідання по справі №826/10689/17 призначеного на 29 квітня 2025 року о 11 год. 00 хв. та в наступних судових засіданнях вирішено здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Ухвалою суду на місці, занесеною до протоколу судового засідання від 29.04.2025 року вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Станом на 03 червня 2025 року будь-яких інших заяв, клопотань з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки PORSCHE, модель CAYENNE, з об`ємом двигуна 4 806, 2013 року випуску.

10 червня 2016 року відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення №599-1305/Р, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25 000 грн. (а.с. 88).

Зазначене податкове повідомлення - рішення за допомогою засобів поштового зв`язку було направлено на адресу позивача, однак повернулося на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 89-91).

На підставі податкового повідомлення - рішення від 10.06.2016 року №599-1305/Р, контролюючим органом прийнято:

- податкову вимогу від 03.05.2017 року №11430-17, в якій зазначено, що станом на 02.05.2017 року сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями становить 25 000 грн.;

- рішення про опис майна у податкову заставу №11430/17-11 (а.с. 14-15).

Позивач вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Спірні правовідносини регулюються Конституцією та Податковим кодексом України (далі-ПК України) в редакціях, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції та запроваджено транспортний податок.

24.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01.01.2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об`єкту оподаткування транспортним податком.

Підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції Закону України від 24.12.2015 №909) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки Законом України №909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше 5 років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

З огляду на вищевикладене, суд вважає правомірним застосування податковим органом у 2016 року положень ст. 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком.

Крім того, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Виходячи з системного аналізу вищевикладеного, суд зазначає, що законодавець на 2016 рік не передбачив залежності нарахування транспортного податку від факту прийняття відповідною радою рішення про встановлення місцевих податків.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що зі змісту пп. 267.2.1 ч. 267.2 ст. 267 ПК України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 вбачається, що повноваження та обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є виключно отримана від Мінекономрозвитку інформація.

Як зазначено судом вище, відповідно до п. п. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпунктів 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПКУ обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

При цьому, згідно з приписами підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 26/ Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

З огляду на вказані положення податкового законодавства у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що об`єктом оподаткування транспортного податку є легкові автомобілі, які одночасно відповідають двом критеріям, а саме: 1) з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно), 2) середньоринкова вартість становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата на 01.01.2016 року встановлена у розмірі 1 378,00 грн. (ст. 8 Закону України від 25.12.2015 року № 928-VIII), отже, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі вартість яких становить понад 1 033 500,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 04.10.2018 року у даній справі суд касаційної інстанції прийшов до висновку про передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи та направив справу на новий розгляд.

Зокрема, Суд зазначив, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача. А відтак, відсутність у матеріалах справи розрахунку вартості транспортного засобу унеможливлює впевнитись у наявності підстав у податкового органу для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Так, на виконання вимог постанови Верховного Суду від 04.10.2018 року у даній справі, відповідач надав до суду копію листа Мінекономрозвитку за 2016 рік, де наявна інформація щодо транспортних засобів, які оподатковувалися у 2016 році в тому числі, наявний транспортний засіб позивача.

Враховуючи те, що транспортний засіб позивача було включено до переліку автомобілів, середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 1 січня 2016 року, відповідачем було винесено та направлено позивачу податкове - повідомлення рішення, що є предметом даного судового оскарження.

Крім того, з метою повного та обґрунтованого доведення правомірності дій відповідача, останнім 02.10.2018 року було направлено Лист ГУ ДФС у м. Києві до Мінекономрозвитку №30289/9/26-15-10-05-33 із проханням надати інформацію (міститься в додатках), а саме:

1) розрахунок середньоринкової вартості автомобіля в 2016 році, здійснений відповідно до Методики № 66;

2) середньоринкову вартість автомобіля, що була актуальна на 2016 рік, з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндра двигуна, типу пального, яка подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку стосовно даного автомобіля;

3) яким чином розраховується середньоринкова вартість автомобіля у разі відсутності фактичного пробігу транспортного засобу.

На адресу Головного управління ДФС у м. Києві надійшла відповідь від Мінекономрозивтку за вих. №3805-05/46721-06 від 26.10.2018 року, де розраховано середньоринкову вартість відповідного автомобіля згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66 (Методика - далі) становила на момент винесення податкового повідомлення-рішення 2 451 251, 25 гривень.

Суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року по справі №820/4054/17 зазначено, що повноваження податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі інформації про автомобілі, середньоринкова вартість яких визначена Міністерством економічного розвитку та торгівлі України і така вартість не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб`єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів. Більше того, до повноважень ДФС не входить перевірка визначеної Мінекономрозвитку середньоринкової вартості автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком з фізичних осіб.

Позивачем вказаного не спростовано та не надано жодних доказів на обґрунтування середньоринкової вартості транспортного засобу марки , модель CAYENNE, об`ємом двигуна 4806, 2013 року випуску, який перебуває у власності останнього.

Відповідно до п. 57.2. ст.. 57 ПК України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згідно з абзац. а пп. 267.8.1.п. 267.8 ст. 267, транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У зв`язку з не сплатою податкового зобов`язання з транспортного податку у позивача виник податковий борг.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Відповідно до п. 89.1. ст.89 ПК України, право податкової застави виникає, зокрема, 89.1.2. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Отже, на виконання вимог податкового законодавства, а саме ст. 59, ст. 88, ст.89, ст..94 ПК України, у зв`язку з невиконанням позивачем податкового зобов`язання, контролюючим органом були вжиті заходи з метою забезпечення їх виконання позивачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 року №599-1305/Р, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з транспортного податку є правомірним, узгодженим в силу приписів пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, то похідні від нього податкова вимога від 03.05.2017 року №11430-17 та рішення про опис майна в податкову заставу від 03.05.2017 року №11430/17-11, теж є обґрунтованими та такими, що не підлягають скасуванню.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016 року №599-1305/Р, податкової вимоги від 03.05.2017 року №11430-17, рішення про опис майна в податкову заставу від 03.05.2017 року №11430/17-11 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Суддя С.О. Cтефанов

.