Справа № 400/11600/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/11600/24

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючого судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О. В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 15.11.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 29 років 04 місяці 28 днів;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги 29 років 04 місяці 28 днів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. Згідно витягу із наказу від 31.12.2020 № 144/ОС-20 про звільнення його вислуга років на день звільнення становить: в календарному обчисленні - 22 роки 05 місяців 04 днів; у пільговому обчисленні - 29 років 04 місяці 28 днів.

Далі позивач пояснює, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань направив до ГУ ПФУ в Миколаївській області пакет документів із його заявою про призначення пенсії за вислугу років, згідно положень п. «а» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Однак, відповідач у призначенні пенсії за вислугу років відмовив, мотивуючи своє рішення відсутністю у позивача достатньої вислуги в календарному обчисленні на день звільнення через відмову у зарахуванні пільгового стажу для призначення пенсії.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення територіального органу Пенсійного фонду є незаконним та порушує його конституційне право на належний соціальний захист у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28.09.2022 у справі №813/1263/18, ОСОБА_1 зазначає, що пільгова вислуга має враховуватись при призначенні пенсій згідно із пунктом «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ.

При цьому, апелянт зауважує, що завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

ГУ ПФУ в Миколаївській області у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції зазначає про безпідставність поданої апеляційної скарги.

Рішення суду відповідач вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Наказом Державної установи «Новобузький виправний центр (№ 103)» № 144/ОС-20 від 31.12.2020 майор внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнений зі служби за власним бажанням відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до вказаного наказу, календарна вислуга років позивача становить 22 роки 5 місяців 04 дні, а вислуга років у пільговому обчисленні - 29 років 04 місяці 28 днів.

05.11.2024 до ГУ ПФУ в Миколаївській області від Департаменту з питань виконання кримінальних покарань надійшов пакет документів із заявою ОСОБА_1 від 25.10.2024 щодо призначення пенсії за вислугу років, згідно положень п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ.

07.11.2024 ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення № 65/23-07р про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років із посиланням на те, що станом на день звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби заявник немає необхідної вислуги 25 календарних років.

Вважаючи рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що календарна вислуга років позивача становить менше 25 календарних років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для її призначення.

За таких підстав, суд вважав, що територіальний орган Пенсійного фонду правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до положень статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон № 2262-ХІІ.

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Приписами п. «а» ч. 111 ст. 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч. 2 ст. 17 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону № 2262-XII при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393», (набрала чинності 19.02.2022 та була чинною на час звернення позивача із заявою до відповідача щодо призначення та перерахунку пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" і "з" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

Згідно пункту 2-1 Постанови № 393, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Пунктом 3 Постанови № 393 визначено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах в) один місяць служби за півтора місяця: у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Колегія суддів зазначає, що редакція Порядку № 393 до внесення змін передбачала зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ.

Натомість, новою редакцією п. 3 Порядку №393 передбачено зарахування останньої тільки для визначення розміру пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022.

Враховуючи те, що станом на дату звернення позивача до відповідача із заявою про призначення та перерахунок пенсії за вислугу років (05.11.2024) діяла нова редакція п.п. «в» п. 3 Порядку № 393, слід констатувати, що відсутні підстави для зарахування на пільгових умовах позивачу час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України до вислуги років для призначення пенсії, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.

Колегія суддів зауважує, що такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22, від 11.09.2023 у справі № 480/4827/22, від 07.09.2023 у справі № 560/9478/22, від 15.09.2023 у справі № 380/10714/22 та від 18.10.2023 у справі № 360/17/23, від 13.11.2023 у справі №600/3251/22.

З матеріалів справи вбачається, що вислуга років позивача станом на день звільнення 31.12.2020 року у календарному обчисленні склала 22 роки 05 місяців 04 дні, що недостатньо для призначення пенсії згідно статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Отже, оскільки позивач звільнився зі служби 31.12.2020 і на день звільнення мав вислугу 22 календарні роки, замість необхідних 25 календарних років і більше, у територіального органу Пенсійного фонду України були відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до положень ст. 12 Закону №2262-ХІІ, а тому оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є законним та підстав для його скасування не вбачається.

Крім того, колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 14.11.2023 у справі № 600/3836/22-а за аналогічних обставин справи (позивач звільнився до внесення змін до Порядку № 393 постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022, а із заявою про призначення пенсії звернувся після внесення таких змін до Порядку № 393) виснував, що необхідною умовою для призначення пенсії відповідно до пункту "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ є наявність необхідної календарної вислуги років.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що спірним у цій справі є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислуги років.

Посилаючись на приписи ст. 12 Закону №2262-ХІІ, територіальний орган Пенсійного фонду вважає, що підставою для призначення пенсії за вислугу років в даному випадку є 25 років і більше саме календарної вислуги.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на висновок Верховного Суду, який викладено у постанові від 16.02.2022 у справі № 804/2630/18, відповідно до якого для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393.

Колегія суддів зазначає, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393», стаття 12 Закону №2260-ХІІ і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Тобто постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393» змінено правове регулювання щодо врахування пільгової вислуги років при призначенні пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Таким чином, згідно законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 11 вересня 2023 року у справі № 480/4827/22, від 14 листопада 2023 року у справі № 600/3836/22-а.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 16.02.2022 у справі № 804/2630/18, оскільки вони сформовані на підставі іншого правового регулювання, а саме з урахуванням положень попередньої редакції Постанови КМУ №393, яка була чинна до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.09.2023 у справі №380/10714/22, від 05.03.2024 у справі №420/19945/23.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко