Справа № 620/3625/25
Суддя: Оксана ТИХОНЕНКО
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року Чернігів Справа № 620/3625/25

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

визнати протиправними підстави відмови у задоволенні заяви б/н від 22.02.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що оформлені Листом № 16/2298 від 27.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена);

визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) такими, що порушують права ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що гарантовані Конституцією, а саме використане право на виключення з військового обліку;

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена);

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) в частині видачі повістки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на проходження військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена);

керуючись ч.2 ст. 13 ЗУ Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) знищити в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до його військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстрі Оберіг відносно виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з виключенням з військового обліку, у відповідності до записів у його військовому квитку НОМЕР_1 від 12.11.1986;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) внести інформацію про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстрі Оберіг;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) відобразити підстави виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: досягнення граничного віку перебування у запасі в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстрі Оберіг;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) відобразити/внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстру Оберіг інформацію щодо статусу виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986, а саме: невійськовозобов`язаний.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986 (далі - військово - обліковий документ/військовий квиток) він не є військовозобов`язаним, так як 15.01.2014 на підставі п. 4 ч. 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ в редакції від 01.01.2014) був виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в записі, про що зроблено запис у його військово - обліковому документі. В зв`язку з зазначеним позивач 22.02.2025 звернувся до відповідача з заявою щодо усунення невідповідностей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно його облікових даних, однак листом № 16/2298 від 27.02.2025 позивача повідомлено, що його поновлено на військовому обліку та на даний час він перебуває на військовому обліку у відповідача, що відображено у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. А також у листі зазначено, що позивачу необхідно з`явитись до відповідача для уточнення даних. Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними, оскільки відповідно до військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986 він не є військовозобов`язаний та був виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі, про що зроблено відповідний запис.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду 07.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити та зазначає, що статтею 32 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем 45-річного віку 17.09.2013 року, було визначено, що військовозобов`язані, які досягли граничного віку, виключаються з військового обліку. Запас військовозобов`язаних згідно зі статтею 28 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем 45-річного віку 17.09.2013 року, поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних. Військовозобов`язані, які перебували у запасі та мали військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділялися на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. При цьому граничний вік перебування в запасі другого розряду був граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві. На підставі цього, з наданої позивачем копії військового-облікового документу, а саме військового квитка № НОМЕР_2 видно, що позивач (військове звання сержант, склад сержантський,) у 2014 році був виключений з військового обліку по досягненню граничного віку перебування в запасі, що підтверджує відповідний запис від 15.01.2014 року. Однак, у подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" від 27 березня 2014 року №1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону №2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України "Про внесення змін до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"" від 22 липня 2014 року №1604-VII - до 60 років. Водночас, приписи Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві, змін не зазнали. Тобто, з набранням чинності вказаних змін до Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до військового квитка № НОМЕР_2 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , (військове звання сержант, склад сержантський,) у 2014 році був виключений з військового обліку по досягненню граничного віку перебування в запасі, що підтверджує відповідний запис від 15.01.2014 (а.с.20-30).

22.02.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив: керуючись ч.2 ст. 13 ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» знищити в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відображено у його військовому квитку; відобразити/внести до Єдиного державного реєстру Оберіг інформацію щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986; привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстрі Оберіг відносно виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в записі у відповідності до записів у військовому квитку НОМЕР_1 від 12.11.1986; відобразити/внести до Єдиного державного реєстру Оберіг інформацію щодо підстави виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986; відобразити/внести до Єдиного державного реєстру Оберіг інформацію щодо статусу виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986, а саме: невійськовозобов`язаний (а.с.33-36).

Листом від 27.02.205 № 1в/2298 відповідач повідомив позивачу, що Законом України від 27.03.2014 року № 1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України від 22.07.2014 року № 1604-VII - до 60 років. При цьому, положення Закону № 2232-ХІІ про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та військовому резерві, змін не зазнало. Тобто, з набранням чинності змін до Закону № 2232-ХІІ, позивач є таким, що підпадаєте під його дію як особа, що не досягла передбаченого Законом граничного віку перебування у запасі -військовозобов`язаних другого розряду (а.с.37).

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час розгляду справи не скасований.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

За змістом частини першої, третьої та дев`ятої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Статтею 2 Закону №2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 33 Закону №2232-XI військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою, частиною шостою статті 37 Закону №2232-XI взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, зокрема, на військовий облік військовозобов`язаних, які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву.

Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Згідно з пунктом 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Відповідно до положень частини другої та четвертої статті 28 Закону №2232-XI (в редакції, чинній на час внесення до військового квитка позивача запису про виключення з військового обліку) запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.

Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком:

1) перший розряд - до 35 років;

2) другий розряд:

рядовий склад - до 40 років;

сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років;

прапорщики і мічмани - до 50 років.

Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Водночас положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, зазнавало змін.

Так, Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України від 22.07.2014 №1604-VII - до 60 років.

При цьому, положення Закону про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та військовому резерві, змін не зазнали. Тобто, з набранням чинності змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, що не досягла передбаченого Законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.

Таким чином, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того, чи перебував він на військовому обліку, оскільки позивач (1968 року народження) не досягнув 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.

Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі №820/3113/17.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки за чинними нормами статті 28 Закону №2232-ХІІ позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, на законних підставах поновлений та на даний час перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правові підстави для виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

В зв`язку з тим, що судом не встановлено протиправності дій відповідача, як наслідок відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними підстави відмови у задоволенні заяви б/н від 22.02.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що оформлені Листом № 16/2298 від 27.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена); визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) такими, що порушують права ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що гарантовані Конституцією, а саме використане право на виключення з військового обліку; визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена); визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) в частині видачі повістки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на проходження військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена); зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) знищити в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до його військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстрі Оберіг відносно виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з виключенням з військового обліку, у відповідності до записів у його військовому квитку НОМЕР_1 від 12.11.1986; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) внести інформацію про виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстрі Оберіг; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) відобразити підстави виключення з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: досягнення граничного віку перебування у запасі в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстрі Оберіг; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мена) відобразити/внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, реєстру Оберіг інформацію щодо статусу виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до військового квитка НОМЕР_1 від 12.11.1986, а саме: невійськовозобов`язаний.

Стосовно інших посилань позивача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено 02.06.2025.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО