Справа № 440/4827/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 р.Справа № 440/4827/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 р. (постановлену суддею Канигіною Т.С.) по справі за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про роз`яснення рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 в справі № 440/4827/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що полягають у відмові позивачу у зарахуванні до стажу роботи у подвійному розмірі періоду роботи з 01.01.2004 р. по 31.01.2024 р. на посаді молодшої медичної сестри Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати у подвійному розмірі період роботи з 01.01.2004 р. по 31.01.2024 р. на посаді молодшої медичної сестри Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» та провести відповідний перерахунок пенсії та виплати з 02.02.2023 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 р., яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2025 р., позов задоволено, а саме: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи у подвійному розмірі періоду роботи з 01.01.2004 р. по 31.01.2024 р. на посаді молодшої медичної сестри Комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі період роботи з 01.01.2004 р. по 31.01.2024 р. на посаді молодшої медичної сестри Комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України здійснити з 02.02.2023 р. перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням періодів роботи з 01.01.2004 р. по 31.01.2024 р., зарахованих у подвійному розмірі до стажу відповідно до вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з заявою про роз`яснення рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/4827/24, в якій просило роз`яснити спосіб виконання рішення суду, а саме, врахування періодів стажу роботи в подвійному розмірі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 р. відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 р. та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про роз`яснення судового рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивачка подала до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 р. є зрозумілим, а відповідач фактично просить роз`яснити спосіб виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що судове рішення може бути роз`яснено, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини.

Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Механізм, визначений цією статтею, не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Тобто, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

У заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.

Як вбачається зі змісту заяви про роз`яснення судового рішення, позивач розуміє зміст рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 р. та фактично не погоджується зі способом його виконання.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про роз`яснення судового рішення, оскільки рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 р. є зрозумілим, його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення та не містить положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо їх розуміння.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 р. без змін, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 р. по справі № 440/4827/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 02.06.2025 року