Справа № 160/7225/24
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2025 рокуСправа №160/7225/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2024 року по справі № 160/7225/25 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено повністю.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025 року апеляційну скаргу адвоката Федорчука К.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2024 року в адміністративній справі №160/7225/24 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2024 року в адміністративній справі №160/7225/24 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25.02.2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

11.03.2025 року справа №160/7225/24 надійшла на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

На підставі проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, справа №160/7225/24 була передана для розгляду судді Кучмі К.С.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 160/7225/24 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Зобов`язано учасників справи надати до суду письмові пояснення з відповідними доказами з урахуванням постанови Верховного Суду від 25.02.2025 року по цій справі.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що він є фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності 52.21 - допоміжне обслуговування наземного транспорту, та платником єдиного податку. Відповідачем було розраховано податок на об`єкт нерухомого майна, а саме на автостоянку. Вказує, що зазначена автостоянка, яка належать йому на праві приватної власності, використовується ним у власній господарській діяльності, в оренду чи інше право користування третім особам не передавалась. На підставі приписів підпункту «е» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

На виконання вимог ухвали суду, 21.03.2025 року від відповідача надійшли додаткові пояснення в яких зазначено, що відповідно заяви від 17.01.2012 року про застосування спрощеної системи оподаткування ОСОБА_1 , місце здійснення діяльності АДРЕСА_1 . Відомості про взяття на облік об`єктів оподаткування щодо використання у господарській діяльності (20-ОПП) подано лише у 2022 році на наступні об`єкти: каса АДРЕСА_2 , право власності, дата взяття на облік 02.02.2022 р. Згідно із даних ІКС «Податковий блок» у ФОП ОСОБА_1 в період з 17.01.2012 року по 31.12.2023 року відсутні працевлаштовані наймані працівники. Таким чином, за даними інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу інформація про реєстрацію об`єктів оподаткування (за адресою: АДРЕСА_3 ) відсутня.

На підтвердження провадження підприємницької діяльності, позивач був зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП. Позивачем, доказів подання у 2022 році повідомлення до контролюючого органу за формою № 20-ОПП про об`єкт нерухомого майна, а саме на автостоянку через яке провадиться діяльність, суду не надано. Позивач не надав доказів провадження господарської діяльності, як фізичною-особою підприємцем щодо об`єкту нежитлової нерухомості, а саме: автостоянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), вказане свідчить про відсутність підстав для використання преференції, передбаченої підпунктом "е" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що, у свою чергу, призводить до наявності у власника обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах. Відповідно до технічного паспорта на майновий комплекс автостоянка розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_4 ), характеристика будинку, господарських будівель та споруд не відповідають тимчасовим спорудам. Згідно із опису основних конструктивних елементів споруди мають фундамент з бетону, стіни споруд побудовані з цегли, а підлога з бетону. За таких обставин, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

02.04.2025 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що автостоянка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), яка складається з: літ. А-1 - будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 - будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Б - ангар, загальною площею кв.м.; літ. Г нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м.; літ. К - навіс; літ. Л - навіс; літ. М - навіс; літ. Н - навіс; літ. О - навіс; №1-3 - огорожа; І - замощення, належить позивачу на праві приватної власності, використовується ним у власній господарській діяльності, в оренду чи інше право користування третім особам не передавалась.

Так, вищезазначена стоянка є спеціально обладнаним майданчиком для надання послуг зі зберігання транспортних засобів, що відповідає вимогам ДБН В.2.3-15:2007 та постанови КМУ від 22.01.1996 року №115. Також, на підтвердження провадження господарської діяльності позивачем надаються до суду копії паркувальних талонів (в період з січня по грудень 2022 року). Крім того, наявність стоянки за адресою: АДРЕСА_4 в онлайн-сервісі ParkMe підтверджує факт її функціонування як об`єкта, що надає послуги паркування, свідчить про здійснення господарської діяльності на території автостоянки, що передбачає відповідну організацію, управління та отримання доходу від надання паркувальних місць. Враховуючи те, що об`єкт нерухомого майна використовується ФОП ОСОБА_1 для провадження господарської діяльності, що підтверджується належними та допустимими доказами, є усі правові підстави для застосування преференцій, передбачених підпунктом «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Окремо зазначено, що відсутність працевлаштованих найманих працівників у ФОП ОСОБА_1 в період з 17.01.2012 року по 31.12.2023 року не свідчить про те, що об`єкт за адресою АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) не використовувався для здійснення підприємницької діяльності у 2020-2022 роках.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, судом встановлено наступні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) є фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності: 52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку 3-ї групи за ставкою оподаткування 5%.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 02.02.2024 року №364350810 за адресою: АДРЕСА_4 знаходиться об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01, який належить на праві власності позивачу, тип об`єкта автостоянка. Опис об`єкта: літ. А-1 - будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 - будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Б - ангар, загальною площею кв.м.; літ. Г нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м.; літ. К - навіс; літ. Л - навіс; літ. М - навіс; літ. Н - навіс; літ. О - навіс; №1-3 - огорожа; І - замощення. Дата державної реєстрації права власності 12.04.2016, частка власності 1/1)

Технічний паспорт на майновий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_3 , складений 28.09.2020 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , інвентаризаційна справа №017995, містить відомості про відповідну автостоянку та її складові.

Згідно із довідки щодо технічної інвентаризації автостоянки від 23.09.2024 року №23/09, складеної інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 , окремі літери, які є складовими спірної автостоянки, є малими архітектурними формами: не мають капітального фундаменту, мають металеві стіни, металеву покрівлю та металеві перекриття.

28.12.2023 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №1-0465- НОМЕР_2 , яким визначено позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2022 рік у розмірі 4 225 грн. Податок визначено стосовно об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом також встановлено, що рішенням ДПС України від 20.02.2024 року №4501/6/99-00-06-01-03-06 скаргу позивача, подану в адміністративному порядку на податкове повідомлення-рішення від 28.12.2023 року №1-0465 -UA0033698, залишено без задоволення.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Пунктом 4.3 статті 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому, відповідно до п.4.4 ст.4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені ст.12 ПК України.

Згідно із ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пп.10.1 та 10.2 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені статтею 12 ПК України.

За приписами п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України).

Підпунктом 12.3.2 пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України у разі, якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

В силу пп.14.1.129-1, 14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Так, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно із п.58.1 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

За змістом пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

В силу пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом «е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Згідно із статтею 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За змістом ч.1 ст.188 ЦК України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Пунктом 6 Правилам зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 р. № 115 (далі Правила) та ДБН В.2.3-15:2007 визначено, що автостоянка повинна мати тверде покриття (асфальтове, бетонне, гравійне, щебеневе), огорожу, освітлення, телефонний зв`язок, приміщення для обслуговуючого персоналу, в`їзні-виїзні ворота із шлагбаумом та запасні ворота на випадок термінової евакуації транспортних засобів. У разі потреби й технічної можливості на автостоянках обладнуються класи з безпеки дорожнього руху, пункти технічного огляду та самообслуговування транспорту, встановлюється пожежна та охоронна сигналізація, гучномовець.

Відповідно до абзацу третього додатку «Б» до ДБН В.2.3-15:2007 автостоянка - це спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів.

Зазначеними нормами передбачається влаштування тимчасового приміщення для обслуговуючого персоналу, яке може бути демонтовано після припинення права (оренди, користування) на земельну ділянку, а не будівництво капітального нерухомого майнового комплексу, загальною площею 36,1 кв.м., з підвальним приміщенням площею 13,8 кв.м.

Пунктом 5.1 ДБН В.2.3-15:2007 передбачено, що у складі автостоянок для постійного зберігання автомобілів повинні бути відкриті площадки для стоянки автомобілів, приміщення для чергових і зберігання інвентаря, відповідні елементи інженерного обладнання та благоустрою, а також, за необхідності та технічної можливості, можуть бути - пости технічного огляду та дрібного технічного ремонту і миття автомобілів, включаючи пункти-пости самообслуговування - оглядові ями (естакади), місця чищення салону автомобіля. Такі автостоянки можуть бути обладнані сонцезахисними навісами, вітрозахисними стінками, декоративним сонцезахисним і шумозахисним озелененням.

Пунктом 5.9 вказаних ДБН передбачено, що на автостоянках з 50 і більше місцями постійного та тимчасового зберігання автомобілів при головному в`їзді-виїзді повинен влаштовуватися контрольно-пропускний пункт (приміщення для обслуговуючого персоналу, туалету та інше), обладнаний майданчик для зберігання протипожежного інвентарю, встановлення контейнерів-сміттєзбірників.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Згідно із ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Для застосування підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України необхідно обов`язково дотриматися усіх наступних умов:

- об`єкт повинен відноситися до нежитлової нерухомості;

- об`єкт повинен використовуватися суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу;

- суб`єктам господарювання повинен провадити свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Під час первинного розгляду справи, згідно із правової оцінки Верховного Суду під час касаційного перегляду цієї справи:

1) судами попередніх інстанцій не встановлено чи дійсно об`єкт нежитлової нерухомості автостоянка використовувався позивачем саме як фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності у 2022 році (період за який нараховане податкове зобов`язання);

2) суди попередніх інстанцій не встановлювали чи відносяться об`єкти нерухомості загальної площі 130 кв.м., які оподатковані контролюючим органом (а саме: літ. А-1 - будівля охорони, загальною площею 16,2 кв.м.; літ. В-1 - будівля охорони, загальною площею 5,5 кв.м.; літ. Б - ангар, загальною площею кв.м.; літ. Г - нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Д - нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Е - нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. Ж - нежитлове приміщення, загальною площею 21,1 кв.м.; літ. З - нежитлове приміщення, загальною площею 23,9 кв.м.) до тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та/або малих архітектурних форм.

Як зазначено судом вище, позивачем подано письмові пояснення, в яких вказано, що спірна автостоянка є об`єктом нежитлової нерухомості та включає в себе малі архітектурні форми, в зв`язку з чим не є об`єктом оподаткування. Зазначає, що для встановлення правового статусу спірних споруд позивач звернувся до інженера з технічної інвентаризації, згідно із довідкою якого спірні споруди є малими архітектурними формами. В свою чергу відсутність форми 20-ОПП не повинна впливати на право позивача на застосування до нього пільг. Щодо використання автостоянки зазначає, що відсутність найманих працівників не є обов`язковою умовою для ведення господарської діяльності фізичною особою-підприємцем.

Відповідачем подано письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач був зобов`язаний подати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОП.

Суд звертає увагу на те, що за ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.09.2023 року у справі №200/2859/19-а.

При вирішенні спору цього спору, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 18.10.2023 року у справі №1.380.2019.004162.

У справі Кобець проти України Європейський суд з прав людини, керуючись критерієм доведення поза розумним сумнівом (рішення у справі Авшар проти Туреччини), вказав, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення (рішення від 14.02.2008 у справі Кобець проти України).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2023 року у справі №826/5397/18.

В своїй сукупності вказані нормативні положення свідчать, що саме відповідач повинен довести існування юридичного складу обставин, за наявності яких він може, а тому правомірно прийняв спірне рішення.

Всупереч зазначеному контролюючий орган в цій справі зайняв позицію, за змістом якої його роль звелась до прийняття спірного рішення, після чого вже позивач повинен доводити, що підстави для прийняття такого рішення були відсутні, однак такий підхід суперечить вимогам ч.2 ст.77 КАС України. Тим не менш, відповідач обмежився лише автоматичним нарахуванням податку, разом з цим фактично переклав на позивача тягар доведення протиправності такого нарахування, замість виконання власного обов`язку поза розумним сумнівом підтвердити правомірність здійсненого нарахування.

Також суд зауважує, що повнота та всебічність судового розгляду в цій справі не може зводитись до того, що обставини, які відповідач не встановлював та не враховував, будуть вперше встановлені судом і вже виходячи з них суд прийняв би рішення, адже такий підхід суперечить принципу поділу влади і зводився б до того, що в ході судового розгляду саме суд визначає чи існували фактичні підстави для прийняття відповідачем спірного акту (замість перевірки доказів відповідача на підтвердження існування таких обставин).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.

Отже, суд констатує, що приймаючи спірне рішення відповідач діяв необґрунтовано та не з урахуванням усіх обставин, адже відповідач не перевіряв та не встановлював відповідні обставини, питання їх дослідження постало вже в ході судового розгляду.

Крім того, в ході нового судового розгляду позивачем на підтвердження обставин, встановлення яких Верховний Суд визнав необхідним, надано докази, а саме: технічний паспорт та довідку інженера з інвентаризації нерухомого майна, за змістом яких спірний об`єкт в цілому не є об`єктом нежитлової нерухомості, тобто не є об`єктом оподаткування за пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України.

Також надано паркувальні талони, які свідчать про прийняття транспортних засобів на паркування. Зокрема надано скріншот з онлайн-сервісу ParkMe (www.parkme.com), що використовується для пошуку, бронювання та навігації до найближчих доступних паркомісць у режимі реального часу. Наявність стоянки за адресою: Терещенківська, 23А м.Дніпро в онлайн-сервісі ParkMe підтверджує факт її функціонування як об`єкта, що надає послуги паркування.

Відповідачем цей доказ не спростовано, змістовних заперечень з цього питання не наведено.

Також суд зазначає, що виходячи з аналізу положень статей 179, 181, 188 ЦК України, ДБН В.2.3-15:2007 та вказаних Правил - автостоянка не є об`єктом нерухомого майна, оскільки утворюється за рахунок інших речей (огорожі, твердого покриття, освітлення, приміщень для обслуговування персоналу), які не є об`єктами нерухомого майна розумінні статті 181 ЦК України, оскільки вони безпосередньо не пов`язані з земельною ділянкою.

В той же час, відповідачем не встановлено чи об`єкт нежитлової нерухомості використовувався суб`єктом господарювання, позивачем у справі, в період, за який нараховане податкове зобов`язання.

Аналогічне правозастосування здійснено Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 15.10.2024 року у справі №160/7227/24, у постанові від 29.05.2025 року у справі №160/7228/24.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.10.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 р. в адміністративній справі №160/7227/24 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №1-0465UA0033698 від 28.12.2023 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №1-0465-UA0033698 від 28.12.2023 року. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2025 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 року в справі №160/7228/24 залишено без змін.

Посилання відповідача на не подання позивачем повідомлень за формою №20-ОПП щодо об`єктів через які провадиться діяльність, в контексті спірних відносин, суд визнає безпідставними. Так, хоча повідомлення за формою №20-ОПП і є складовою облікових даних платника податків, оскільки стосується об`єктів оподаткування та/або об`єктів, пов`язаних з оподаткування або через які провадиться діяльність, щодо яких здійснюється податковий контроль, але податкове законодавство не визначає такі підстави для донарахування податку на нерухоме майно, як не подання повідомлення за формою 20-ОПП. Неподання повідомлення з формою №20-ОПП може бути підставою для застосування до платника штрафних санкцій відповідно до положень ст.117 ПК України, а не підставою для визначення податку на нерухоме майно.

Ця обставина є самодостатньою підставою для задоволення позову.

Аналогічне правозастосування здійснено Третім апеляційним адміністративним судом у постановах від 22.10.2024 року у справі №160/7237/24, від 15.10.2024 року у справі №160/17836/24.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №160/7237/24 скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Податкове повідомлення-рішення №1-0465-UА0033698 від 29.12.2023 року, в частині визначеного грошового зобов`язання на суму 22 778,40 грн. визнано неправомірним та скасовано.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.10.2024 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі №160/17836/24, в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 1-0465-UА0033698 від 14.06.2024 року скасовано та в цій частині прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Податкове повідомлення-рішення №1-0465-UА0033698 від 14.06.2024 року, в частині визначеного грошового зобов`язання на суму 26 101,39 грн. визнано неправомірним та скасовано. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 року у справі №160/17836/24 залишено без змін.

Згідно із п.4.1 ст.4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: зокрема презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

При вирішені спору, суд керується правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.02.2020 року у справі № 820/3556/17, від 17.03.2020 року у справі № 300/261/19, від 06.04.2020 року у справі № 420/879/19, від 17.07.2020 року у справі № 440/937/19, від 21.10.2020 року у справі № 806/2686/18, від 24.12.2020 року у справі №160/9721/18, від 31.10.2023 року у справі № 160/11472/19.

За вказаних обставин, позовна заява підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 28.12.2023 року №1-0465-UA0033698, а тому останнє є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Щодо сплаченого позивачем судового збору за подання позову, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.12.2023 року №1-0465-UA0033698, прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул.Сімферопольська, буд.17а, м.Дніпро, 49005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма