Справа № 456/2285/25
Суддя: Бучківська В. Л.
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/2285/25
Провадження № 2-а/456/67/2025
РІШЕННЯ

іменем України

29 травня 2025 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Яніцькій М.І.,

з участю представника відповідача Ільницької М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-,

в с т а н о в и в:

Підстава позову (позиція позивача). Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 478/25 від 20 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченою ч. З ст. 210-1 КУпАП. накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок та закрити справу про адміністративне правопорушення через відсутність складу правопорушення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 березня 2025 року постановою № 478/25 по справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок. Зі змісту винесеної постанови вбачається, що підполковником начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з огляду на те, що 20 березня 2025 року близько 16 години 00 хвилин гр. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки його 27.11.2024 оголошено в розшук. Працівниками мобілізаційного відділення, нібито було встановлено факт порушення ОСОБА_1 в особливий період законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаному ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправлення з описом вкладення та повідомлення про вручення, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка, яка сформована за допомогою єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем його проживання про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для звірки його військово-облікових даних. Як зазначає Відповідач, військовозобов`язаний ОСОБА_1 09 листопада 2024 року не прибув на 14 годину 00 хвилин для уточнення облікових даних. ІНФОРМАЦІЯ_2 на задекларовану при оновленні військово-облікових даних поштову адресу ОСОБА_1 був скерований рекомендований лист з повісткою № 850892 про виклик ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рекомендований лист з повісткою № 850892 був повернутий поштовим оператором на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина повернення листа вказана у довідці поштового оператора, що адресат відсутній за вказаною адресою. Також Відповідачем у постанові зазначається, що довідкою про причини повернення встановлено, що причиною повернення поштового відправлення є відсутність адресата за вказаною адресою, що дає підстави вважати, що ОСОБА_1 належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, дослідивши матеріали справи. ІНФОРМАЦІЯ_4 дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 сг. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, які виразилися в тому, що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 листопада 2024 року не прибув для звірки даних, не з`явився у визначене місце і строк, не повідомив протягом 3 діб про причини неявки, а в подальшому не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, що не перевищує 7 календарних днів. Вказує на те, що під час складання протоколу стосовно нього, ним було надано пояснення, що повістки ним особисто отримано не було, з огляду на це він просив розглядати адміністративну справу в його присутності. Проколом № 478/25 було призначено розгляд адміністративної справи на 21 березня 2025 року о 10 годині 00 хвилин, яке мало б відбутися в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак, по-перше, попри призначену дату розгляду адміністративної справи за протоколом № 478/25, а саме на 21 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_6 було порушено процедуру сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Оскільки сповіщення про розгляд адміністративної справи має відбуватися не пізніше ніж за три дні для того, щоб особа мала можливість отримати правову допомогу та надати свої пояснення. Попри всі встановленя норми чинного законодавства щодо розгляду адміністративних справ, та попри те. що самим ІНФОРМАЦІЯ_6 було призначено на 21 березня 2025 року розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, відповідачем фактично здійснено розгляд 20 березня 2025 року та відповідно винесено постанову про накладення штрафу. Із протоколу № 478/25 та постанови № 478/25 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 на час винесення рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не прикладає жодних належних підтверджень вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на які посилається у постанові, окрім копії паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 . Також зазначає, що ним не було фактично отримано постанову № 478/25 про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим на оскаржуваній постанові відсутній його підпис, що свідчить про його необізнаність щодо розгляду адміністративної справи та відсутність під час розгляду адміністративної справи. Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування. З урахуванням наведеного вважає, що оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями норм КУпАП та ч. 2 ст. 2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю.

У відповіді на відзив позивач вказує на те, що у питанні належного повідомлення про розгляд адміністративної справи відповідач зазначає, що у розумінні п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням повідомлення військовозобов`язаного про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки є поштове повідомлення з відміткою про відмову отримати поштове відправлення чи про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. Щодо цього зауважує, що до належного оповіщення особи про розгляд адміністративної справи не відносяться норми, встановлені п. 41 Порядку № 560, і стосуються лише надсилання повісток про виклик до ТЦК та СП для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Верховний Суд в постанові від 17 вересня 2020 року по справі № 685/1153/17 зазначав, що провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адмінвідповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення, і їй вручається копія такого протоколу. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 КУпАП. Суд касаційної інстанції зауважив, що, закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. ВС вказав, що обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Суд наголосив, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, щодо якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. З урахуванням того, що ОСОБА_1 фактично був повідомлений 20 березня 2025 року про дату проведення розгляду адміністративного правопорушення 21 березня 2025 року, що є порушенням норм КУпАП, та фактично винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності особи відбулося 20 березня 2025 року, а відтак відповідач не забезпечив дотримання порядку притягнення особи до відповідальності та дотримання прав особи, яка притягається до відповідальності, що має наслідком скасування постанови про притягнення позивача до відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

Позиція відповідача. У відзиві на позовну заяву представник ІНФОРМАЦІЯ_7 вказує на те, що починаючи з 14 год. 00 хв. 09 листопада 2024 року ОСОБА_1 , не з`явився за викликом (повісткою №850892) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 3 діб не повідомив причини неявки, а в подальшому, протягом 7 календарних днів, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 20 березня 2025 року близько 16 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки його 27.11.2024 оголошено в розшук. Працівниками мобілізаційного відділення, встановлено, факт порушення ОСОБА_1 в особливій період законодавства про мобілізаційну підготовку га мобілізацію. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2024 №69 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами) на території України оголошено проведення загальної мобілізації, яка неодноразово продовжувалась та проводиться по теперішній час. ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаному ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомлення про вручення, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка, яка сформована за допомогою єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем його проживання про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для звірки його військово-облікових даних. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 09.11.2024 не прибув на 14 год. 00 хв. в перший відділ м. Жидачів ІНФОРМАЦІЯ_2 , для уточнення облікових даних. ІНФОРМАЦІЯ_2 , на задекларовану при оновленні військово-облікових даних поштову адресу ОСОБА_1 , був скерований рекомендований лисі з повісткою Т 850892 про виклик ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рекомендований лист з повісткою № 850892 був повернутий поштовим оператором на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина повернення листа вказана у довідці поштового оператора, що адресат відсутній за вказаною адресою. Довідкою про причини повернення встановлено, що причиною повернення поштового відправлення є відсутність адресата за вказаною адресою, що дає підстави вважати, що ОСОБА_1 , належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, в діях ОСОБА_1 , вбачаються порушення, передбачені підпунктом 2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року) - далі Правила, якими встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибував за викликом районних (міських) ТЦК та СП на збірні пункти, призовні дільниці для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів. Постановою № 478/25 від 21.03.2025, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАІІ та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., у зв`язку з порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, яке виразилося в тому, що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним про дату, місце та час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не з`явився у визначені в повістці дату, місце і час, не повідомив про причини неявки протягом 3 діб та протягом 7 календарних днів не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Чинне законодавство України не покладає на відповідача обов`язків щодо перевірки належного інформування працівниками об`єкта поштового зв`язку одержувача, у даному випадку позивача, про наявність на його ім`я та адресу листів з позначкою «Повістка ТЦК». Отже, оцінюючи вказаний доказ, а саме поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», приймається до уваги те, що позивав викликався на 14:00 год 09.11.2024, повістка повернута відправнику із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою відтак цей доказ підтверджує належне повідомлення позивача про необхідність явки. Як видно з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП тобто у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, які виразилися в тому, що ОСОБА_1 , отримавши повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.11. 2024 о 14 год. 00 хв., не з`явився у визначене в повістці місце і строк, не повідомив протягом 3 діб про причини неявки, а в подальшому не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, що не перевищує 7 календарних днів. Щодо тверджень позивача про те, що він був неналежно повідомлений про час місце і адресу винесення постанови, підтверджуючим фактом є те що він підписав даний протокол. Що стосується дати винесення постанови, запис слід вважати помилковим а саме, що постанова виносилась 20.03.2025, а не 21.03.2025, а також підтвердження позивача про що він не з`явився на 21.03.2025, хоча в протоколі повідомив і зазначено за його присутності розгляд справи. Помилкова дата не впливає на правильну кваліфікацію правопорушення, жодним чином не порушує права позивача. Вважає, що позивач був належним чином повідомленим про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14 год. 00 хв. 09листопада 2024 року для уточнення даних, без поважних причин не прибув, а тому його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП відповідає вимогам закону.

В судовому засіданні представник відповідача Ільницька М.І. позовні вимоги заперечила, покликаючись на доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції Україниви значено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 2 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін, диспозитивності та з`ясуванні всіх обставин у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Згідно з постановою № 478/25 від 21.03.2025, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАІІ та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., у зв`язку з порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, яке виразилося в тому, що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним про дату, місце та час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не з`явився у визначені в повістці дату, місце і час, не повідомив про причини неявки протягом 3 діб та протягом 7 календарних днів не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом підлягають застосуванню наступні норми права.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Між тим, суд зазначає, що обов`язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення, в свою чергу, має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади ( у тому рахунку без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).

Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістка керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до частини першої пункту 2 Додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у спірному випадку полягає у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, це правопорушення є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

З аналізу вищезазначених правових норм у контексті спірних правовідносин слідує, що для висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; факт відповідності змісту повістки вимогам законодавства; наявність поважних причин неприбуття позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці.

Мотивована оцінка доказів, поданих сторонами та висновки суду.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач покликається на те, що під час складання протоколу стосовно нього, ним було надано пояснення, що повістки ним особисто отримано не було, з огляду на це він просив розглядати адміністративну справу в його присутності. Проколом № 478/25 було призначено розгляд адміністративної справи на 21 березня 2025 року о 10 годині 00 хвилин, яке мало б відбутися в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак, по-перше, попри призначену дату розгляду адміністративної справи за протоколом № 478/25, а саме на 21 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_6 було порушено процедуру сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Оскільки сповіщення про розгляд адміністративної справи має відбуватися не пізніше ніж за три дні для того, щоб особа мала можливість отримати правову допомогу та надати свої пояснення. Попри всі встановленя норми чинного законодавства щодо розгляду адміністративних справ, та попри те. що самим ІНФОРМАЦІЯ_6 було призначено на 21 березня 2025 року розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, відповідачем фактично здійснено розгляд 20 березня 2025 року та відповідно винесено постанову про накладення штрафу. Із протоколу № 478/25 та постанови № 478/25 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 на час винесення рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної чідповідальності не прикладає жодних належних підтверджень вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на які посилається у постанові, окрім копії паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 . Також зазначає, що ним не було фактично отримано постанову № 478/25 про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим на оскаржуваній постанові відсутній його підпис, що свідчить про його необізнаність щодо розгляду адміністративної справи та відсутність під час розгляду адміністративної справи. Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування. З урахуванням наведеного вважає, що оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями норм КУпАП та ч. 2 ст. 2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю.

Порядок перевірки військово-облікових документів та вручення військовозобов`язаним повісток в особливий період регулюється «Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 (далі Порядок).

У п. 41 Порядку зазначено, що резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відтак, зазначеним Порядком врегульований порядок оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до вимог якого у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання (за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку) особи вважається днем отримання такого поштового відправлення (повістки).

Як встановив суд та підтверджується матеріалами справи, що копією повістки №850892, надісланої засобами поштового зв`язку, засвідчується, що вона була надіслана ОСОБА_1 та відповідно до довідки Ф20 «про причини повернення поштового відправлення» від 19.11.2024, повернута до ТЦК у зв`язку з відсутністю адресата за місцем свого проживання.

Таким чином, день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність ОСОБА_1 за адресою проживання є 19.11.2024. В свою чергу повісткою здійснено виклик ОСОБА_1 на 09.11.2024.

Отже, поштове відправлення повернулося до ТЦК 19.11.2024, тобто на 10 днів пізніше від дня, який був визначений для явки позивача до ТЦК 09.11.2024.

Відтак, в розумінні п.41 Порядку, позивач вважається належно оповіщеним про виклик до ТЦК лише 19 листопада 2024 року.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивач не був належним чином оповіщеним про виклик до ТЦК та СП на 09.11.2024, оскільки вважається належним чином оповіщеним 19.11.2024.

Крім цього, суд зазначає, що Постановою КМУ №1147 від 08.10.2024 «Про внесення змін до Правил надання послуг поштового зв`язку» внесено зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку.

Згідно з п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 15.03.2009, передбачено, зокрема, що «Рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

В матеріалах справи відсутня інформація про рух поштового відправлення (повістки), відсутні дані про інформування позивача як адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або залишення працівником пошти повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк (стаття 277-2 КУпАП).

Аналіз наведених вище правових положень дає можливість колегії суддів дійти висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення, і їй вручається копія такого протоколу. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 КУпАП. Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. При цьому, обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, щодо якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач був викликаний для розгляду адміністративних матеріалів до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 21 березня 2025 року, в той час коли спірна постанова винесена 20 березня 2025 року, що на думку суду свідчить про порушення прав позивача, гарантованих чинним законодавством України.

Доводи представника відповідача про те, що правильною слід вважати дату 21 березня 2025 року на увагу не заслуговують і висновки суду про те, що позивач не був належним чином оповіщений про розгляд адміністративних матеріалів, не спростовують.

Відтак, суд при оцінці доказів, дійшов висновку про неналежне повідомлення позивача про розгляд справи щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржене рішення на відповідність вимогам ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач прийшов передчасного висновку щодо визнання винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не враховано об`єктивні обставин по справі, такі як необізнаність позивача з фактом направлення йому повістки та неможливість отримання або уточнення даних самостійно ТЦК та СП (досягнення мети виклику без особи, або неможливість досягнення за відсутності особи).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

За змістом норм частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд вважає, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт того, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Процесуальні витрати.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, суд зазначає, що Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В даному випадку, суд зауважує, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У частині першій статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина сьома статті 139 КАС України).

Аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

В матеріалах справи відсутні докази що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку, а тому в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 77, 229, 268-271, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення № 478/25 від 20 березня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 /шістсот п`ть / грн. 60 коп.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

Представник відповідача: Ільницька Мар`яна Іванівна, місцезнаходження: 82400, Львівська область, м. Стрий, вул. О. Нижанківського, 6.

Головуючий суддя В.Л.Бучківська