Справа № 320/11114/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати підпункт 5.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 08 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30.08.2022 року №443ад та від 30.09.2022 року №113»;

- визнати протиправним та скасувати підпункт 6.4.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 08 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30.08.2022 року №443ад та від 30.09.2022 року №113».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано підпункт 5.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 08 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30.08.2022 року №443ад та від 30.09.2022 року №113».

Визнано протиправним та скасовано підпункт 6.4.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 136 від 08 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30.08.2022 року №443ад та від 30.09.2022 року №113».

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що за результатами проведеного службового розслідування встановлено, що втрата зброї та боєприпасів сталась внаслідок протиправної поведінки позивача та інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у невиконанні чи неналежному виконанні ним обов`язків військової служби, тобто за наказом прямого начальника не організував та не проконтролював переміщення до кімнати зберігання формулярів технічного будинку другої авіаційної ескадрильї зброї та боєприпасів першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , в результаті чого зброя та боєприпаси були залишені без нагляду, що призвело до втрати зброї та боєприпасів першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Також позивача притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі 107176,99 грн.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів.

Позивач подав письмові пояснення у справі, в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У поясненнях позивач зазначає, що негативні наслідки, встановлені відповідачем, є значно меншими, а ні ж виконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків по прийняттю та підготовці літаків, які знищували авіацію ворога.

Також позивач наголошує, що дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , у тому числі позивача, із озброєння усіх військовослужбовців, які знаходились на території цієї військової частини, захищені бойовим імунітетом.

Позивач стверджує, що висновок інвентаризаційної комісії, в ході службового розслідування не встановлено (зокрема, не було досліджено питання невчасного списання боєприпасів під час ведення бойових дій в лютому-березні 2022 року), чи дійсно була завдана шкода, адже інвентаризацією було встановлено наявність надлишку зброї, якою і поставлено під сумнів належне проведення попередніх інвентаризацій, і відповідно, чи належним чином здійснювався облік.

Крім вказаного, позивач зазначає, що під час проведення службового розслідування, відповідачем не встановлено причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, враховуючи усіх обставин, у тому числі відсутності належної охорони периметру військової частини НОМЕР_1 , враховуючи те, що військова частина є охоронюваним об`єктом, а в функціональні обов`язки позивача не входить охорона периметру військової частини.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 травня 2025 року об 11:40.

У призначений час судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві 07.05.2025 з 9:36 год., про що свідчить довідка секретаря судового засідання. Станом на 07.05.2025 об 11:40 год. повітряна тривога у м. Києві ще тривала.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 для дослідження належним чином засвідчену копію Акту службового розслідування, складеного за наслідками службового розслідування, яке призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30 серпня 2022 №443ад".

15 травня 2025 року на виконання вимог вказаної ухвали, відповідач надав до суду витребуваний доказ.

27 травня 2025 року відповідач надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника.

У судове засіданні, яке призначено на 28 травня 2025 року, сторони не з`явились.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, капітан ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

У період з 28.06.2022 по 26.08.2022 проведено позапланову інвентаризацію стрілецької зброї (ракет, боєприпасів) у військовій частині НОМЕР_1 , за результатами якої складено акт №1074, в якому зафіксовано, що фактична наявність стрілецької зброї, боєприпасів та майна, яке рахується за службою ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 , не відповідає обліковим даним служби ракетно-артилерійського озброєння.

Зокрема встановлено, що в першій авіаційній ескадрильї військової частини НОМЕР_1 с нестача 5,45 мм автомат АК-74 у кількості 2 од., 5,45 мм автомат АКС-74 у кількості 1 од., 5,45 мм автомат АКС-74У у кількості 1 од, 9 мм пістолет ПМ у кількості 13 од, 9 мм автоматичний пістолет АПС у кількості 4 од., 5,45 мм набої з кулею ПС В36-270-89 у кількості 17 546 шт., 5,45 мм набої з кулею ПС М57-539-88 у кількості 120 шт., 5,45 мм набої з кулею ПС Я04-60-77 у кількості 120 шт., 5,45 мм набої з кулею ПС Д97-86-3 у кількості 120 шт., 9 мм набої до ПМ К54-38-85 у кількості 1 024 шт., 30 мм однозіркові РСП 4В -20-86 у кількості 210 шт.. на загальну суму з кратністю 857 415,90 грн.

У зв`язку із вказаним 30.08.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) видано наказ № 443ад "Про призначення службового розслідування".

30.09.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 113 "Про продовження службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2022 № 443ад".

За результатами проведення службового розслідування, був складений Акт службового розслідування.

08.11.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 136 "Про результати службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2022 № 443ад та від 30.09.2022 № 113", зокрема, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Згідно з п. 5.9 вказаного наказу за неналежне виконання вимог ст. ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абз. 1 та 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, внаслідок чого було завдано шкоду державі, на старшого техніка обслуги обслуговування літаків, двигунів і засобів аварійного покидання літака інженерно-авіаційної служби 1 авіаційної ескадрильї Військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення, догана.

Згідно п. п. 6.4.6 наказу, старшого техніка обслуги обслуговування літаків, двигунів і засобів аварійного покидання літака 1 авіаційної ескадрильї Військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 , притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі 107176,99 грн.

Не погоджуючись з підпунктами 5.9, 6.4.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2022 № 136, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що службовим розслідуванням не установлено та відповідачем не надано належних та допустимих доказів про заподіяння позивачем державі шкоди, у зв`язку із чим він має нести повну матеріальну відповідальність, тому оспорювані пункти наказу в частині, що стосується позивача не відповідають критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до статті 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Положеннями статті 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі статтею 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 р. № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Згідно із ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями пунктів 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якого на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до вимог ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п. 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 розділу V Порядку № 608).

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

У п. 1 розділу VI Порядку № 608 вказано, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон № 160-IX).

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (ч. 1 ст. 3 Закону № 160-IX).

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (ч.2 ст. 3 Закону № 160-IX).

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди зокрема в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно з ч. 1 статті 9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Частиною 3 ст. 9 Закону № 160-IX передбачено, що обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №333/7160/17.

Отже, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону № 160-IX, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням висновків Верховного Суду в межах даної адміністративної справи встановленню підлягає наявність/відсутність складу правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою державі.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного наказу від 08.11.2022 № 136 в частині притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності слугував Акт службового розслідування, за результатами якого встановлено, що позивач порушив вимоги статті 11, статті 12, статті 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1,5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України

Так, згідно з Актом службового розслідування (ст.25, 26) 24 лютого 2022 року орієнтовно о 05 год 35 хв по стоянці першої авіаційної ескадрильї був нанесений ракетний удар з боку збройних сил Російської федерації. Ударною хвилею печатки та замки кімнати зберігання зброї були зірвані, ящики зі зброєю та боєприпасами були цілі, неушкоджені, закриті на замки та опечатані. Після вибуху зброю та боєприпаси, які були в ящиках, перенесли до замаскованого командного пункту першої авіаційної ескадрильї. Орієнтовно о 16:00 год майор ОСОБА_2 довів наказ Т.в.о. командира першої авіаційної ескадрильї підполковника ОСОБА_3 до капітана ОСОБА_1 про переміщення авіаційної техніки та особового складу, зброї, боєприпасів та майна на стоянку другої авіаційної ескадрильї військової частини № НОМЕР_2 . Орієнтовно о 21:00 год капітан ОСОБА_1 доповів майору ОСОБА_2 , що авіаційна техніка, особовий склад, зброя, боєприпаси та майно перевезені на стоянку другої авіаційної ескадрильї.

З Акту службового розслідування (ст.32) вбачається, що, орієнтовно о 19:00 год капітан ОСОБА_1 прибув до укриття № 210 стоянки другої авіаційної ескадрильї військової частини № НОМЕР_2 . Після прибуття на територію другої авіаційної ескадрильї військової частини № НОМЕР_2 капітан ОСОБА_1 дізнався, що тягач зі зброєю був вже розвантажений. Зброю та боєприпаси після розвантаження - не перевіряв, доповідь про наявність чи відсутність командиру першої авіаційної ескадрильї підполковнику ОСОБА_3 - не робив. Капітан ОСОБА_1 з особовим складом, який доставив зброю та боєприпаси - не спілкувався та не цікавився подальшим розміщенням зброї та боєприпасів, чергування за охороною зброї та боєприпасів першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 - не організував.

На сторінці 47 Акту міститься висновок про те, що у період з 24 лютого 2022 року по 29 жовтня 2022 року, існує імовірність втрати зброї, боєприпасів та військового майна першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , вказаній в довідці №1646 від 31.10.2022, у зв`язку з безвідповідальністю військовослужбовців першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , зокрема капітана ОСОБА_1 .

На сторінці 55 Акті міститься висновок про те, що Капітан ОСОБА_1 , старший технік обслуги обслуговування літаків, двигунів і засобів аварійного покидання літака першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , наказом прямого начальника був визначений старшим на стоянці першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , не організував та не проконтролював переміщення до кімнати зберігання формулярів технічного будинку другої авіаційної ескадрильї зброїв та боєприпасів першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , в результаті чого зброя та боєприпаси були залишені без нагляду, що призвело до втрати зброї та боєприпасів першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 . Вказано, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення вимог ст.11, 12, 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ч.4 ст.425 Кримінального кодексу України, п.4 ч.1, ч.3 ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

У п.4.9 Акту (ст. 195) продубльовано наведений вище висновок щодо порушення позивачем вимог Статуту та Законів.

У позовній заяві позивач зазначив, що належним чином виконував свої службові обов`язки та діяв відповідно до Закону і обстановки.

Дослідивши зміст Акту службового розслідування, колегія суддів дійшла висновку, що зі змісту останнього неможливо встановити дату чи період втрати зброї та боєприпасів, найменування і кількість втраченої зброї та боєприпасів саме з вини позивача.

Фактично у Акті комісією наведено припущення про те, що в період з 24.02.2022 по 29.10.2022 існує ймовірність втрати зброї, боєприпасів та військового майна.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, припущення комісії щодо ймовірності втрати зброї, боєприпасів та військового майна не можуть слугувати підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки такі обставини мають бути чітко встановлені.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 було притягнуто позивача до матеріальної і дисциплінарної відповідальності без встановлення необхідних підстав, тобто в порушення вимог ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ і ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Зокрема за результатам службового розслідування не було встановлено час (період часу), коли була втрачена зброя, не встановлені обставини, за яких втрачена зброя (цю зброю вкрадено, знищено чи не було належним чином організовано її облік), не встановлено конкретні діяння (дія чи бездіяльність) військовослужбовця, які призвели до втрати зброї.

До того ж командуванням військової частини НОМЕР_1 не враховано обставини збройної агресії та наявність у діяннях ОСОБА_1 ознак крайньої необхідності, не досліджено наявність чи відсутність бойового імунітету.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що в Акті службового розслідування не міститься достатніх посилань на встановлення під час його проведення умов, передбачених ч. 3 ст. 3 Закону № 160-IX для притягнення позивача до матеріальної відповідальності; не встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність, які визначені ч. 1 ст. 9 Закону № 160; не встановлено наявність причинного зв`язку між поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону № 160, є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності.

Також відповідачем не доведено необхідність застосування саме такого виду матеріальної відповідальності, як підвищена матеріальна відповідальність.

Враховуючи те, що службовим розслідуванням не було встановлено та відповідачем не надано належних та допустимих доказів про заподіяння позивачем державі шкоди, колегія суддів вважає, що розслідування в частині, що стосується позивача, було проведено без встановлення всіх обставин, що мають значення для повного та об`єктивного проведення службового розслідування, за наслідками якого можливо було б дійти висновку про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що в оскаржуваній частині наказу, так і в акті службового розслідування мотивувальна частина відносно позивача зводиться виключно до цитування положень Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України без наведення обставин, на яких ґрунтуються такі висновки та без конкретизації вчинених позивачем порушень з посиланням на відповідні докази. Фактично, на позивача перекладено відповідальність за колективні нестачі/пошкодження зброї/боєприпасів, однак, без аналізу та доведення наявності в його діях складу дисциплінарного проступку.

Крім того слід зазначити, що Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2124-IX (набрав чинності 21.03.2022), встановлено правовий захист військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України" шляхом закріплення поняття "бойового імунітету" та закріплення в загальній частині Кримінального кодексу інституту звільнення від кримінальної відповідальності за втрати бойової техніки чи іншого військового майна.

Бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України", від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вказаний закон надає бойовий імунітет, звільнення від підвищеної матеріальної відповідальності за втрату зброї, боєприпасів та спеціальних засобів.

При прийнятті оскаржуваного наказу в частині, що стосується позивача, відповідачем наведені норми не враховувалися, при службовому розслідуванні обставини наявності/відсутності бойового імунітету не перевірялися.

З огляду на викладене у сукупності, враховуючи те, що відповідачем не було надано беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували висновки службового розслідування та давали б підстави для притягнення саме позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправними та скасування п. 5.9 та п. 6.4.6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2022 № 136 "Про результати службового розслідування, призначеного наказом від 30.08.2022 № 443ад та від 30.09.2022 № 113".

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна