Справа № 460/12510/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/12510/24 пров. № А/857/10381/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.,

Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року (головуючий суддя Борискін С.А.), ухвалене за правилами загального позовного провадження в м. Рівне, у справі №460/12510/24 за позовом Приватного закладу «Дубенська гімназія «Премудрість» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

17.10.2024 року Приватний заклад «Дубенська гімназія «Премудрість» (далі-Приватний заклад, Гімназія) звернувся до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі- ДПС), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №017 від 01.10.2024, яким скасовані ознаки неприбутковості та відмовлено Приватному закладу «Дубенська гімназія «Премудрість» у включенні (повторному включенні) до Реєстру неприбуткових установ та організацій; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №017 від 08.10.2024, яким виключно Приватний заклад «Дубенська гімназія «Премудрість» з Реєстру неприбуткових установ та організацій; зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області протягом трьох робочих днів, наступних за днем набрання судовим рішенням законної сили, присвоїти Приватному закладу Дубенська гімназія «Премудрість» ознаку неприбутковості 0048 - інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 ПК України, та включити Приватний заклад «Дубенська гімназія «Премудрість» до Реєстру неприбуткових установ та організацій з 26.09.2024.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що згідно із витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватного закладу «Дубенська гімназія «Премудрість» здійснює наступні види економічної діяльності, а саме: 85.31 Загальна середня освіта (основний), 85.20 Початкова освіта, 85.59 Інші види освіти, отже такий має статус закладу освіти, основним видом діяльності якої є освітня діяльність, а відтак на етапі створення та реєстрації Приватного закладу засновниками було визначено, що навчальний заклад є приватним та неприбутковим. Суд зауважив, що і попередні редакції Статутів позивача також передбачали, що Навчальний заклад є приватним та неприбутковим, а також і те, що у податкового органу не виникало заперечень щодо статусу неприбутковості, організаційно-правової форми та типу, що підтверджується рішеннями податкового органу про включення (повторне включення) до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Суд першої інстанції зазначив, що редакція Статуту, який був затверджений Протоколом № 1 Загальних зборів Ради засновників Приватного закладу від 11.07.2024 відрізняється від попередньої редакції Статуту лише змінами, пов`язаними із появою Ради засновників як найвищого керівного органу. В інших частинах редакції Статутів є ідентичними та зберегли усі ознаки неприбутковості, які передбачені п. 133.4 Податкового кодексу України (далі-ПК України) та дійшов висновку, що Приватний заклад утворений та зареєстрований в порядку, визначеному Законами України «Про освіту», «Про загальну середню освіту», що регулюють діяльність відповідної неприбуткової організації, що відповідає вимозі пункту 133.4 статті 133 ПК України, яка за аналізом цієї норми, може здійснювати господарську діяльність, в результаті якої отримується дохід (прибуток), який може бути використаний виключно для фінансування видатків такої організації та реалізації мети (цілей, завдань), напрямів діяльності закладу. Також зауважив, що пункти 4.4., 8.2, 8.3, 12.4 в аналогічній редакції, яка затверджена Протоколом №2 від 20.12.2023, були також передбачені у редакції Статуту, а в податкового органу були відсутні зауваження до вказаних норм Статуту, що і слугувало прийняттю рішення №024 від 28.12.2023 про включення позивача повторно до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Підсумовуючи суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги пунктів 4.4, 8.2, 8.3 Статуту відповідають вимогам законодавства, а тому твердження податкового органу щодо наявності в установчих документах позивача ознак майнового інтересу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Доказів встановлення факту порушення в ході розгляду справи відповідач суду не надав. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про відповідність позивача визначеним пунктом 133.4 статті 133 ПК України вимогам, що висуваються до неприбуткової організації, а дійшов висновку про протиправну відмову відповідача у включенні позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року та в задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом не враховано, що позивач є приватним освітнім закладом та може бути віднесений до пункту 133.4.6. пункту 133.4 статті 133 ПК України як неприбуткова організація за видом інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам цього пункту у випадку його відповідності вимогам цього пункту. Основним критеріями невідповідності позивача перебування його у статусі неприбуткової організації є порушення вимог 133.4 статті 133 ПК України, а саме неприбуткова організація не утворена та не зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність неприбуткової організації. Судом не враховано, що основною умовою для перебування організації в статусі неприбуткової є використання своїх доходів (прибутків) винятково на своє утримання, реалізацію цілей та напрямків діяльності неприбуткової організації, які визначені статутними документами такої організації. Судом не враховано, що внесені зміни до Статуту Приватного закладу повністю переформатовують її діяльність та підпорядкування, зокрема введення до засновників фізичних осіб та засновника нерезидента, які через новостворений орган Раду засновників мають вплив як на діяльність закладу так і на непрямий розподіл перерозподіл майна прибутку. Також, відповідно до пункту 8.2 розділу 8 цього ж Статуту одними із джерел фінансування можуть бути: плата за надання освітніх та інших послуг відповідно до укладених договорів; кошти, отримані за надання платних послуг; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Зазначене свідчить, що статутом не виключена можливість приватного закладу здійснювати господарську підприємницьку діяльність. Отже, з урахуванням викладеного вище, оскільки проведення комерційної діяльності має на меті отримання прибутку, здійснення навчання у приватному закладі освіти на комерційній основі суперечить сутності поняття неприбуткової організації. Судом не враховано, що в статуті зазначено, що у разі припинення Гімназії як юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення), її активи повинні бути передані одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зараховані до доходу бюджету (пункт 11.5 розділ 12 Статуту). Разом з тим, в пункті 12.4 розділ 12 Статуту зазначено - після припинення діяльності Гімназії майно, надане їй у користування державними, громадськими організаціями або громадянами, повертається власнику. На підставі досліджень норм Статуту, інформації про види господарської діяльності (згідно реєстраційних даних) та з урахуванням вимог ПК України та Закону №2145, вбачається, що установчі документи Приватного закладу, засновниками якої є фізичні та юридичні особи, містять ознаки майнового інтересу та можливості використання доходів членами (учасниками) організації.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу відхилити.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів, оскільки відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Дубенська приватна загальноосвітня школа 1 ступеня «Премудрість» була зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.08.2017, номер запису: 0001719.

На момент створення єдиним засновником Навчального закладу була Релігійна громада євангельських християн-баптистів (незалежних) Церква «Віфанія» м. Дубно.

Статут закладу був затверджений Протоколом № 1 від 02.07.2017 Загальних зборів членів Релігійної громади євангельських християн-баптистів (незалежних) Церкви «Віфанія» м. Дубно.

03.08.2017 позивачу присвоєно ознаки неприбутковості, а саме 0048 - інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 ПК України та включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Протоколом Засновника № 1 від 08.03.2020 була затверджена нова редакція Статуту Приватного закладу «Дубенська гімназія «Премудрість».

28.07.2020 проведена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, номер запису: 3001719.

Відповідно до п. 1.1 нової редакції Статуту Гімназії Приватний заклад «Дубенська гімназія «Премудрість» є правонаступником Дубенської приватної загальноосвітньої школи 1 ступеня «Премудрість» (), створеної за рішенням загальних зборів членів Релігійної громади євангельських християн-баптистів (незалежних) Церкви «Віфанія» м. Дубно протокол № 1 від 02.07.2017, після зміни її типу і найменування згідно з рішенням загальних зборів Релігійної громади євангельських християн-баптистів (незалежних) Церкви «Віфанія» протокол № 1 від 08.03.2020, знаходиться у приватній власності, за організаційно-правовою формою приватна організація (установа, заклад).

Рішенням Дубенського управління Головного управління ДПС у Рівненській області № 011 від 05.08.2020 Гімназію повторно включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій, ознака неприбутковості - 0048 - інші юридичні особи діяльність яких відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Податкового кодексу України.

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 30.09.2020 № 608 «Про видач ліцензій у сфері повної загальної середньої освіти» було видано ліцензію на провадження освітньої діяльності у сфері повної загальної середньої освіти за рівнем базова освіта приватному закладу «Дубенська гімназія «Премудрість» з ліцензійним обсягом 450 осіб.

Протоколом № 1 Засновника від 11.06.2023 Статут Навчального закладу був викладений у новій редакції.

16.06.2023 проведена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, номер запису: 007001719.

Рішенням Дубенського відділу Головного управління ДПС у Рівненській області № 0007 від 11.07.2023 Гімназії відмовлено у включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій на підставі підпункту 133.4.5 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України.

Протоколом № 2 Засновника від 20.12.2023 Статут Навчального закладу був викладений у новій редакції.

Зокрема, прийнято рішення про видалення п.8.5 статуту Гімназії, а саме: « 8.5. Гімназія має право на придбання та оренду необхідного обладнання та інші матеріальні ресурси, користуватися послугами будь-якого підприємства, установи, організації або фізичної особи, фінансувати за рахунок власних надходжень заходи, що сприяють поліпшенню соціально- побутових умов колективу». У зв`язку із видаленням п.8.5 також була змінена нумерація пунктів 8.6, 8.7 Статуту на пункти 8.5, 8.6 відповідно.

22.12.2023 проведена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, номер запису: 008001719.

Рішенням Дубенського відділу Головного управління ДПС у Рівненській області № 024 від 28.12.2023 повторно включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій, ознака неприбутковості - 0048 - інші юридичні особи діяльність яких відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Податкового кодексу України.

Протоколом № 1 Загальних зборів Ради засновників приватного закладу «Дубенська гімназія «Премудрість» від 11.07.2024 Статут Навчального закладу був викладений у новій редакції.

Відповідно до питання № 2 порядку денного Протоколу № 1 було ухвалено надати згоду на вступ до складу засновників Гімназії на правах співзасновників наступних осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Некомерційної релігійної корпорації «КОННЕКТ ІНТЕРНЕШЕНАЛ», Релігійної організації «Релігійна громада Євангельських християн-баптистів (незалежних) Церква «Голгофа» с. Семидуби Дубенського району.

10.09.2024 проведена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, номер запису: 009001719.

26.09.2024 позивач подав реєстраційну заяву платника податків за формою №1-РН на виконання Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затвердженого постановою КМУ від 13.07.2016 №440.

01.10.2024 рішенням Головного управління ДПС у Рівненській області №017 позивачу відмовили у повторному включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

08.10.2024 рішенням Головного управління ДПС у Рівненській області №017 позивача виключили з Реєстру неприбуткових установ та організацій. Відповідач зазначив, що підставою прийняття рішення є те, що неприбуткова організація та/або установчі документи організації не відповідають вимогам, установленим п.133.4 ст.133 ПК.

Вважаючи неправомірними рішення відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених прав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, відповідно до підпункту 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 ПК України неприбуткові підприємства, установи та організації - неприбуткові підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 133.4 статті 133 цього Кодексу.

Згідно підпункту 133.1.1 пункту 133.1 ПК України платниками податку - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті. Відповідно до пункту 133.4. Податкового кодексу України не є платниками податку неприбуткові підприємства, установи та організації у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

За нормами пункту 133.4.1 ПК України неприбутковим підприємством, установою та організацією для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам: утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації; установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників у розумінні Цивільного кодексу України), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених підпунктом 133.4.2 цього пункту; установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду, іншим юридичним особам, що здійснюють недержавне пенсійне забезпечення відповідно до закону (для недержавних пенсійних фондів), або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об`єднання та асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельні кооперативи; внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Положення абзаців третього і четвертого цього підпункту щодо вимог наявності установчих документів не поширюються на бюджетні установи.

Зареєстровані установи та організації (новостворені), які подали в установленому порядку документи для внесення до Реєстру неприбуткових установ та організацій під час або протягом 10 днів з дня державної реєстрації та які за результатами розгляду цих документів внесені до Реєстру неприбуткових установ та організацій, для цілей оподаткування вважаються неприбутковими організаціями з дня їх державної реєстрації.

Пунктом 133.4.2. ПК України визначено, що доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

Доходи неприбуткових релігійних організацій використовуються також для здійснення неприбуткової (добродійної) діяльності, передбаченої законом для релігійних організацій, у тому числі надання гуманітарної допомоги, здійснення благодійної діяльності, милосердя.

Згідно пункту 133.4.3. ПК України у разі недотримання неприбутковою організацією вимог, визначених цим пунктом, а для релігійної організації - вимог, визначених абзацом другим підпункту 133.4.1 і підпунктом 133.4.2 цього пункту, така неприбуткова організація зобов`язана подати у строк, визначений для місячного податкового (звітного) періоду, звіт про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації за період з початку року (або з початку визнання організації неприбутковою в установленому порядку, якщо таке визнання відбулося пізніше) по останній день місяця, в якому вчинено таке порушення, та зазначити і сплатити суму самостійно нарахованого податкового зобов`язання з податку на прибуток.

Податкове зобов`язання розраховується, виходячи із суми операції (операцій) нецільового використання активів. Така неприбуткова організація виключається контролюючим органом з Реєстру неприбуткових установ та організацій та вважається платником податку на прибуток для цілей оподаткування з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому вчинено таке порушення. За період з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому вчинено таке порушення, по 31 грудня податкового (звітного) року така неприбуткова організація зобов`язана щокварталу подавати до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток (з наростаючим підсумком), сплачувати податок у строк, визначений для квартального періоду та подавати фінансову звітність у порядку, встановленому для платників податку на прибуток. З наступного податкового (звітного) року така неприбуткова організація подає податкову декларацію з податку на прибуток і фінансову звітність та сплачує податок на прибуток у порядку, встановленому цим розділом для платників податку на прибуток.

Встановлення контролюючим органом відповідно до норм цього Кодексу факту використання неприбутковою організацією доходів (прибутків) для цілей інших, ніж передбачені підпунктом 133.4.2 цього пункту, є підставою для виключення такої організації з Реєстру неприбуткових установ та організацій і нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, штрафних санкцій і пені відповідно до норм цього Кодексу. Податкові зобов`язання, штрафні санкції і пеня нараховуються, починаючи з першого числа місяця, в якому вчинено таке порушення. (пункт 133.4.4 Податкового кодексу України)

Водночас, відповідно до пункту 133.4.5. ПК України порядок ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно пункту 133.4.6. ПК України до неприбуткових організацій, що відповідають вимогам цього пункту і не є платниками податку, зокрема, можуть бути віднесені: бюджетні установи; громадські об`єднання, політичні партії, творчі спілки, релігійні організації, благодійні організації, пенсійні фонди; спілки, асоціації та інші об`єднання юридичних осіб; житлово-будівельні кооперативи (з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому відповідно до закону здійснено прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і такий житловий будинок споруджувався або придбавався житлово- будівельним (житловим) кооперативом), дачні (дачнобудівельні), садівничі та гаражні (гаражно-будівельні) кооперативи (товариства); об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, асоціації власників жилих будинків; професійні спілки, їх об`єднання та організації профспілок, а також організації роботодавців та їх об`єднання; сільськогосподарські обслуговуючі кооперативи, кооперативні об`єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів; інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам цього пункту.

На реалізацію законодавчий приписів Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 13 липня 2016 року №440, якою затверджено Порядок ведення Реєстру, включення неприбуткових організацій до Реєстру та виключення з Реєстру (далі - Порядок №440) зі змінами, відповідно до п.14 якого у разі зміни організаційно-правової форми неприбуткової організації, внесення змін до її установчих документів (або установчих документів організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) до контролюючого органу подається реєстраційна заява з позначкою зміни, до якої додаються копії документів відповідно до пункту 6 цього Порядку. Заява та копії документів повинні бути подані протягом десять календарних днів з дня державної реєстрації таких змін, а у разі, коли державна реєстрація змін не здійснюється, протягом десять календарних днів з моменту виникнення зазначених у цьому пункті обставин.

Відповідно до п.6 Порядку 440 для включення до Реєстру неприбуткова організація повинна подати до контролюючого органу реєстраційну заяву за формою 1-РН згідно з додатком 1 і засвідчені підписом керівника або представника такої організації та скріплені печаткою (за наявності) копії установчих документів неприбуткової організації (крім тих, що оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Закон), а житлово-будівельні кооперативи також засвідчені підписом керівника або представника такого кооперативу та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що підтверджують дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та факт спорудження або придбання такого будинку житлово-будівельним (житловим) кооперативом. Неприбуткові організації, що діють на підставі установчих документів організації вищого рівня, відповідно до закону подають разом із реєстраційною заявою за формою 1-РН згідно з додатком 1 засвідчену підписом керівника або представника такої організації та скріплену печаткою (за наявності) копію документа, який підтверджує включення до організації вищого рівня та надає право діяти на підставі установчих документів такої організації вищого рівня. Контролюючий орган може проводити перевірку відомостей, що містяться в поданих документах, щодо відповідності вимогам, встановленим Податковим кодексом України та законодавством, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації.

Згідно до п.15 Порядку 440 розгляд реєстраційної заяви з позначкою зміни здійснюється контролюючим органом у порядку, визначеному пунктами 7 і 8 цього Порядку.

Відповідно до п.7 Порядку 440 контролюючий орган здійснює включення неприбуткової організації до Реєстру за умови відповідності такої організації вимогам, визначеним підпунктом 133.4.1 пункту 133.4 статті 133 Кодексу.

Згідно до п.8 Порядку 440 за результатами розгляду реєстраційної заяви та документів, що додаються до неї, або на підставі відомостей, отриманих з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, протягом трьох робочих днів з дня їх отримання контролюючим органом приймається рішення про: включення, повторне включення, відмову у включенні (повторному включенні) неприбуткової організації до Реєстру; виключення неприбуткової організації з Реєстру; зміну ознаки неприбутковості.

Контролюючий орган відмовляє неприбутковій організації у включенні до Реєстру в разі: подання неприбутковою організацією неповного пакета документів, визначених пунктом 6 цього Порядку; невідповідності неприбуткової організації вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу. У разі відсутності підстав для відмови у включенні (повторному включенні) до Реєстру, присвоєнні (зміні) ознаки неприбутковості контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання контролюючим органом реєстраційної заяви та документів, що додаються до неї, або з дня отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, внести до Реєстру відповідний запис про включення (повторне включення) такої неприбуткової організації до Реєстру, присвоєння (зміну) ознаки неприбутковості.

У разі наявності підстав для відмови у включенні (повторному включенні) до Реєстру, присвоєнні (зміні) ознаки неприбутковості або для виключення неприбуткової організації з Реєстру контролюючим органом готується відповідне рішення за формою згідно з додатком 2 у двох примірниках, один з яких вручається такій організації у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу, а другий залишається в контролюючому органі.

Після отримання рішення про відмову у включенні (повторному включенні) до Реєстру неприбуткова організація може усунути недоліки та повторно подати документи до контролюючого органу відповідно до пункту 6 цього Порядку, не змінюючи при цьому положення установчих документів, до яких контролюючим органом не висловлено зауважень. Повторно надіслана реєстраційна заява розглядається в строки, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Відповідно до п.16 Порядку 440 виключення неприбуткової організації з Реєстру здійснюється на підставі рішення контролюючого органу в разі: використання доходів (прибутків) неприбуткової організації для інших цілей, ніж утримання такої організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених підпунктом 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Кодексу; розподілу доходів (прибутків) неприбуткової організації або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їх праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб; невідповідності неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу, а для релігійної організації - вимогам, визначеним абзацом другим підпункту 133.4.1 і підпунктом 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Кодексу; внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення неприбуткової організації (в результаті її ліквідації, злиття, приєднання, поділу або перетворення); за ініціативою неприбуткової організації.

Рішення про виключення неприбуткової організації з Реєстру надсилається такій організації у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу. Відповідно до абз.2 п.17 Порядку №440 під час виключення неприбуткової організації з Реєстру присвоєна їй ознака неприбутковості скасовується: з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому відбулося недотримання вимог пункту 133.4 статті 133 Кодексу, а для релігійної організації - вимог, визначених абзацом другим підпункту 133.4.1 і підпунктом 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Кодексу.

Так, як це правильно встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 26.09.2024 позивач подав реєстраційну заяву платника податків за формою №1-РН на виконання Порядку №440, що підтверджується копією квитанції №1 від 26.09.2024, проте 01.10.2024 рішенням Головного управління ДПС у Рівненській області №017 позивачу відмовлено у повторному включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

В подальшому, 08.10.2024 рішенням Головного управління ДПС у Рівненській області №017 позивача виключено з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Підставою для винесення спірних рішень стало те, що неприбуткова організація не утворена та не зареєстрована в порядку визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації а також і те, що установчі документи не відповідають вимогам, установленим п.133.4 ст.133 ПК.

При перегляді судового рішення судом апеляційної інстанції враховано таке.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про освіту» №2145 від 05.09.2017, юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 30.09.2020 № 608 «Про видачу ліцензій у сфері повної загальної середньої освіти» видано ліцензію на провадження освітньої діяльності у сфері повної загальної середньої освіти за рівнем базова середня освіта приватному закладу Дубенська гімназія «Премудрість» з ліцензійним обсягом 450 осіб.

Згідно витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватний заклад здійснює такі види економічної діяльності: 85.31 Загальна середня освіта (основний), 85.20 Початкова освіта, 85.59 Інші види освіти.

Як це правильно встановлено судом першої інстанції з аналізу останньої редакції Статуту Приватного закладу, головною метою такого є забезпечення реалізації права громадян на здобуття початкової та базової середньої освіти, задоволення соціальних, національно-культурних потреб громадян України та виховання високоморальної особистості на християнських засадах.

Так, Гімназія набуває право на ведення освітньої діяльності з моменту видачі їй ліцензії (дозволу) (п.2.3. Статуту Гімназії).

Як це визначено законодавцем у частинах 2, 3, 6 ст. 22 Закону України «Про освіту» заклад освіти як суб`єкт господарювання може діяти в одному з таких статусів: бюджетна установа; неприбутковий заклад освіти; прибутковий заклад освіти. Заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний. Статус, організаційно-правова форма, тип закладу освіти визначаються засновником і зазначаються в установчих документах закладу освіти.

У відповідності до ч.2 ст. 31 Закону України «Про повну загальну середню освіту», заклад загальної середньої освіти залежно від засновника може бути: державним - заснованим розпорядчим актом органу державної влади; комунальним - заснованим розпорядчим актом сільської, селищної, міської, районної, обласної ради; приватним - заснованим рішенням фізичної (фізичних) та/або юридичної (юридичних) особи (осіб) приватного права; корпоративним - заснованим шляхом укладення засновницького договору кількома засновниками різних форм власності на засадах державно-приватного партнерства.

Водночас, відповідно до абз.16 ч.1 ст.32 Закону України «Про повну загальну середню освіту», з метою задоволення духовних потреб громадян приватні заклади освіти, зокрема засновані релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, мають право визначати релігійну спрямованість своєї освітньої діяльності. Аналогічна норма визначена ч.2 ст.31 Закону України «Про освіту». Релігійну спрямованість освітньої діяльності може визначати виключно приватний заклад освіти.

Отже, як це правильно констатував суд першої інстанції дослідивши матеріали справи, як на етапі створення та реєстрації, так і наступні редакції Статутів, засновники Приватного закладу «Дубенська гімназія «Премудрість» визначили, що навчальний заклад є приватним та неприбутковим.

Водночас, ні питання неприбутковості навчального закладу, ні організаційно-правової форми та типу не викликало заперечень у податкового органу, що підтверджується рішеннями податкового органу про включення (повторне включення) до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Суд першої інстанції, дослідивши редакції Статуту Приватного закладу правильно зазначив, що редакція Статуту, який був затверджений Протоколом № 1 Загальних зборів Ради засновників Приватного закладу «Дубенська гімназія «Премудрість» від 11.07.2024 відрізняється від попередньої редакції Статуту лише змінами, пов`язаними із появою Ради засновників як найвищого керівного органу. В інших частинах редакції Статутів є ідентичними та зберегли усі ознаки неприбутковості, які передбачені п. 133.4 ПК України.

Як це вбачається з матеріалів справи, попередня редакція Статуту без будь-яких зауважень була прийнята податковим органом, про свідчить рішення ДПС про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій Гімназії від 28.12.2023 № 024, за ознакою неприбутковості 0048-інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 ПК України.

Отже, враховуючи наведене, Приватний заклад утворений та зареєстрований в порядку, визначеному Законами України «Про освіту», «Про загальну середню освіту», має статус закладу освіти, основним видом діяльності якої є освітня діяльність, яка на момент проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи відповідала вимогам неприбуткової організації, що узгоджується з приписам пункту 133.4 статті 133 ПК України.

Щодо твердження апелянта про наявність порушення вимог статті 22 Закону України «Про освіту», оскільки відповідно до ч.3 ст.78 цього Закону платні освітні послуги мають право надавати виключно державні та комунальні заклади освіти, до яких не відноситься позивач, а всі інші випадки надання платних освітніх послуг є комерційною, підприємницькою діяльністю платника, яка не відповідає суті поняття «неприбуткова організація, то суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивача про їх помилковість з огляду на таке.

Як це зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 4 березня 2004 року №5-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень частини третьої статті 53 Конституції України «держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах» (справа про доступність і безоплатність освіти) необхідно розуміти так: доступність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту на принципах рівності, визначених статтею 24 Конституції України, означає, що нікому не може бути відмовлено у праві на освіту, і держава має створити можливості для реалізації цього права; безоплатність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту означає можливість здобуття освіти в державних і комунальних навчальних закладах без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги визначених законодавством рівня, змісту, обсягу і в межах тих видів освіти, безоплатність яких передбачена частиною третьою статті 53 Конституції України. Виходячи з положень частин другої, третьої статті 53 Конституції України, за якими повна загальна середня освіта є обов`язковою і безоплатною, витрати на забезпечення навчально-виховного процесу в державних і комунальних загальноосвітніх навчальних закладах здійснюються на нормативній основі за рахунок коштів відповідних бюджетів у повному обсязі.

Водночас, 05.09.2017 Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про освіту», який визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-р/2019 від 16.07.2019, відповідно до ч.2 ст.78 якого фінансування закладів, установ і організацій системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

Заклади освіти мають право отримувати фінансування різних видів та з різних джерел, не заборонених законодавством (ч.12 ст.78 Закону України «Про освіту»).

У відповідності із ч.1 ст.79 Закону України «Про освіту» джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути: державний бюджет; місцеві бюджети; плата за надання освітніх та інших послуг відповідно до укладених договорів; плата за науково-дослідні роботи (послуги) та інші роботи, виконані на замовлення підприємств, установ, організацій, інших юридичних та фізичних осіб; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання; гранти вітчизняних і міжнародних організацій; дивіденди від цінних паперів, відсотки від депозитів і розміщення коштів спеціального фонду на поточних рахунках банків державного сектору; добровільні внески у вигляді коштів, матеріальних цінностей, нематеріальних активів, одержаних від підприємств, установ, організацій, фізичних осіб; інші джерела, не заборонені законодавством.

Згідно із ч.2 ст.59 Закону України «Про повну загальну середню освіту» фінансування закладів загальної середньої освіти здійснюється з державного та місцевих бюджетів відповідно до Бюджетного кодексу України. Іншими джерелами фінансування закладів загальної середньої освіти можуть бути: доходи від надання платних освітніх та інших послуг; благодійна допомога відповідно до законодавства про благодійну діяльність та благодійні організації; гранти; інші джерела фінансування, не заборонені законодавством. Отримані із зазначених джерел кошти використовуються закладами загальної середньої освіти відповідно до затвердженого кошторису. Одержання закладом загальної середньої освіти власних надходжень не є підставою для зменшення обсягу його бюджетного фінансування.

Так з аналізу вищезгаданих норм чинного законодавства можна дійти висновку, що кошти, які надходять за надання платних освітніх та інших послуг є одним з-поміж інших джерел фінансування усіх суб`єктів освітньої діяльності (державних, комунальних, приватних закладів освіти).

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що ч.3 ст.78 Закону України «Про освіту» не передбачає виключне право державних та комунальних закладів освіти надавати платні освітні послуги. Така норма за своєю конструкцією не обмежує право приватних закладів освіти такі платні освітні послуги надавати.

Так, норму ч.3 ст.78 Закону України «Про освіту» необхідно тлумачити у системно-логічному зв`язку із нормами, які передбачені ч.2 ст.78, ч.1 ст.79 Закону України «Про освіту», ч.2 ст.59 Закону України «Про повну загальну освіту», які передбачають платні освітні послуги як одне із джерел фінансування суб`єктів освітньої діяльності незалежно від форми власності.

Суд апеляційної інстанції вважає слушними заперечення позивача на апеляційну скаргу щодо наявності ознак дискримінаційної позиції відповідача в питанні надання платних освітніх послуг, які для приватних неприбуткових закладів освіти кваліфікуються як комерційна господарська діяльність в той час, як надання таких послуг державними та комунальними закладами освіти кваліфікується як некомерційна господарська діяльність.

Судом апеляційної інстанції враховано, що фінансова автономія закладу освіти та відповідне право її реалізації, як державної гарантії, передбачене ч.1 ст.23 та ч. ч.2 та 3 ст. 22 Закону України «Про освіти», може бути реалізовано приватним неприбутковим закладом освіти в спосіб надання платних освітніх послуг за умови використання доходу, отриманого від такої діяльності, на досягнення мети діяльності позивача та його статутних завдань.

В розвиток оцінки обставин справи та вимог апеляційної скарги слід зауважити, що в площині законодавчих приписів, встановлення контролюючим органом відповідно до норм ПК України факту використання неприбутковою організацією доходів (прибутків) для цілей інших, ніж передбачені підпунктом 133.4.2 ПК України, є підставою для виключення такої організації з Реєстру неприбуткових установ та організацій і нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, штрафних санкцій і пені відповідно до норм цього Кодексу.

Щодо твердження апелянта про наявність в установчих документах Гімназії ознак майнового інтересу та можливості непрямого розподілу/ перерозподілу доходів членами (учасниками) організації через новостворений орган Раду засновників суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Як вбачається з пункту 4.4 розділу 4 Статуту: Навчання у Гімназії в залежності від поточного фінансового стану проводиться на платній та/або безоплатній основі. Батьки учнів або особи, які їх замінюють можуть надавати Гімназії благодійну допомогу (добровільні внески, пожертви) виключно з власної ініціативи та на добровільних засадах відповідно до законодавства про благодійну діяльність та благодійні організації. Рішення про благодійну допомогу батьки можуть приймати як самостійно, так і разом з іншими батьками. Засновник може встановлювати пільги з оплати для окремих учнів, у тому числі для обдарованих дітей і дітей із малозабезпечених та багатодітних сімей.

Відповідно до пункту 8.2 розділу 8 Статуту: Джерелами фінансування Гімназії можуть бути: кошти Засновника/Засновників; плата за надання освітніх та інших послуг відповідно до укладених договорів; кошти, отримані за надання платних послуг; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання; гранти вітчизняних і міжнародних організацій; добровільні внески у вигляді коштів, матеріальних цінностей, нематеріальних активів, одержаних від юридичних і фізичних осіб; кредити фінансових установ; кошти державного бюджету; кошти місцевого бюджету; інші джерела, не заборонені законодавством.

Також, відповідно до пункту 8.3 розділу 8 Статуту: Гімназія може надавати платні освітні та інші послуги, перелік яких затверджує Кабінет Міністрів України або Рада засновників.

У відповідності до пункту 12.4 розділу 12 Статуту: Після припинення діяльності Гімназії майно, надане їй у користування державними, громадськими організаціями або громадянами, повертається власнику.

Аналізуючи ч.1 ст.79 Закону України «Про освіту», ч.2 ст.59 Закону України «Про повну загальну середню освіту» 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 ПК, суд першої інстанції дійшов висновку, що неприбуткова організація може здійснювати господарську діяльність, в результаті якої отримується дохід (прибуток), проте, такий дохід (прибуток) може бути використаний виключно для фінансування видатків такої організації та реалізації мети (цілей, завдань), напрямів діяльності закладу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції та додатково зазначає, що за вище перелічених умов, вимоги пунктів 4.4, 8.2, 8.3 Статуту Приватного закладу відповідають вимогам законодавства.

В розвиток питання майнового інтересу і та можливості використання доходів членами (засновниками) Гімназії суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно абзацу 4 підпункту 133.4.1 пункту 133.4 статті 133 ПК України одна із вимог, якій має відповідати неприбуткова організація, - це наявність в установчих документах умови, яка передбачає передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду, іншим юридичним особам, що здійснюють недержавне пенсійне забезпечення відповідно до закону. Тобто, в розумінні означеного пункту активом будь-яка матеріальна цінність, яка є власністю неприбуткової організації, якою вона має право розпоряджатись.

Водночас, у пункті 12.5 Розділу 12 Статуту передбачено, що у разі припинення Гімназії як юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення), її активи повинні бути передані одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зараховані до доходу бюджету.

Отже, Гімназія у Статуті внормувала питання передачі активів іншим неприбутковим організаціям у разі припинення діяльності Гімназії.

Водночас, аналіз змісту пунктів 4.4, 8.2, 8.3, 12.4, як це слушно зауважив суд першої інстанції, дає підстави вважати, що такі були наявні в аналогічній редакції Статуту, яка була затверджена Протоколом №2 від 20.12.2023 та в податкового органу не було зауважень до їх змісту, оскільки рішенням №024 від 28.12.2023 Приватний заклад був включений повторно до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Пункти 4.4., 8.2, 8.3, 12.4 Статуту в аналогічній редакції були також передбачені у редакції Статуту, яка була затверджена Протоколом № 1 від 08.03.2020 та у відповідача були відсутні зауваження до вказаних норм Статуту, тому своїм рішенням № 011 від 05.08.2020 Гімназія була повторно включена до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги пунктів 4.4, 8.2, 8.3 Статуту відповідають вимогам законодавства, а тому твердження податкового органу щодо наявності в установчих документах позивача ознак майнового інтересу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що законодавцем згідно пункту 133.4.3. ПК України внормовано питання недотримання неприбутковою організацією вимог, визначених цим пунктом, а для релігійної організації - вимог, визначених абзацом другим підпункту 133.4.1 і підпунктом 133.4.2 цього пункту.

Встановлення контролюючим органом відповідно до норм цього Кодексу факту використання неприбутковою організацією доходів (прибутків) для цілей інших, ніж передбачені підпунктом 133.4.2 цього пункту, є підставою для виключення такої організації з Реєстру неприбуткових установ та організацій і нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, штрафних санкцій і пені відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, як це правильно констатував суд першої інстанції, підставою для виключення позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій має бути наявність факту порушення вимог підпункту 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 ПК України, водночас за змістом спірних рішень відсутнє посилань на встановлення такого факту.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що відповідно до п.8 Порядку №440, у разі наявності підстав для відмови у включенні (повторному включенні) до Реєстру, присвоєнні (зміні) ознаки неприбутковості або для виключення неприбуткової організації з Реєстру контролюючим органом готується відповідне рішення за формою згідно з додатком 2 у двох примірниках, один з яких вручається такій організації у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, а другий залишається в контролюючому органі.

Водночас Додатком 2 до Порядку №440 визначена форма та зміст рішення податкового органу, яке приймається за результатами розгляду реєстраційної заяви.

Зокрема, Додатком 2 передбачено, що у разі відмови у включенні підприємства, установи, організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій або виключення з Реєстру «зазначаються пункти, статті, назва нормативно-правового акта та положення установчих документів, які не відповідають вимогам ПК України та законів, на підставі яких прийнято рішення про відмову у включенні (повторному включенні) підприємства, установи, організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій або виключення з Реєстру».

З урахуванням вище зазначеного, Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 вказав, що Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним «маркером» того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

З огляду на вищезазначене Верховний Суду цій постанові сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Суд апеляційної інстанції при прийнятті рішення також враховує правовий висновок Верховного Суду про те, що невмотивованість та неналежна обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень є достатньою за визначених обставин справи підставою для визнання такого рішення протиправним, викладено, зокрема у постановах від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21, від 16 березня 2023 року у справі № 160/18668/2 та від 16 травня 2023 року у справі № 380/3195/22.

Так, належних та допустимих доказів встановлення факту порушення Гімназією вимог підпункту 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 ПК України відповідач ні суду першої ні суду апеляційної інстанції не надав, отже не довів правомірності та вмотивованості своїх рішень, а відтак висновки суду першої інстанції щодо відповідності позивача визначеним вимогам закону, що виставляються до неприбуткової організації, є правильними.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У справі Суд також звернув увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Додатково слід зазначити, що у Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 цієї Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватися у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналіз норм чинного законодавства та встановлених обставин у справі, враховуючи аргументи сторін при розгляді апеляційної скарги, правові висновки Верховного Суду, дають підстави суду апеляційної інстанції дійти переконання, що оскаржувані рішення, як це слушно дійшов висновку суд першої інстанції, не відповідають вимогам обґрунтованості, які передбачені ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки такі не містять нормативного обґрунтування порушення/недотримання позивачем вимог закону в частині не узгодженості змісту пунктів 4.4, 8.2, 8.3, 12.4 Статуту вимогам ПК України щодо неприбутковості Навчального закладу, а відтак підлягають скасуванню та, як наслідок, належним способом захисту порушених прав буде зобов`язання ДПС присвоїти Приватному закладу ознаку неприбутковості, діяльність якої відповідає вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 ПК України, та включити такий до Реєстру неприбуткових установ та організацій з 26.09.2024.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позову, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі №460/12510/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду Ухвала протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний