Справа № 620/2826/25
Суддя: Оксана ТИХОНЕНКО
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року Чернігів Справа № 620/2826/25

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) за допомогою системи Електронний суд звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що посадові особи цієї військової частини не надали у термін, встановлений чиним законодавством України, відповідь на його запит на інформацію від 22 листопада 2024 року;

визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що посадові особи цієї військової частини, надаючи відповідь на запит на інформацію від 22 листопада 2024 року, не надали копії запитуваних матеріалів (як електронних, так і тих, які містяться на паперових носіях), які були створені під час організації в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 його особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 , про причини не надання зазначених копій не проінформували;

визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що посадові особи цієї військової частини не надали у термін, встановлений чиним законодавством України, відповідь на його запит на інформацію від 16 січня 2025 року;

визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що посадові особи цієї військової частини, надаючи відповідь на запит на інформацію від 16 січня 2025 року, не надали копії запитуваних матеріалів (як електронних, так і тих, які містяться на паперових носіях), які були створені під час організації в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 його особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 , про причини не надання зазначених копій не проінформували;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати позивачу копії запитуваних матеріалів (як електронних, так і тих, які містяться на паперових носіях), які були створені під час організації в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 його особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 ;

визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що посадові особи цієї військової частини, надаючи відповідь на запит на інформацію від 16 січня 2025 року, не надали копію носія інформації, яким підтверджується, що позивач відмовився від особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 , про причини не надання зазначених копії не проінформували;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати позивачу копію носія інформації, яким підтверджується, що позивач відмовився від особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем в порушення вимог законодавства України не надано, у термін, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації», відповіді на його запити на інформацію від 22 листопада 2024 року та від 16 січня 2025 року. Вказує, що військова частина НОМЕР_1 не повідомляла позивача про продовження строку розгляду запитів на інформацію до 20 робочих днів. При цьому, надані відповіді поза межами, встановленого законодавством України строку не містили копій запитуваних матеріалів (як електронних, так і тих, які містяться на паперових носіях), які були створені під час організації в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 його особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 , про причини не надання зазначених копій не проінформували. Також вказує, що відповідач протиправно, надаючи відповідь на запит на інформацію від 16 січня 2025 року не надав копію носія інформації, яким підтверджується, що позивач відмовився від особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 задоволено клопотання ОСОБА_1 , звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся з запитом на адресу військової частини НОМЕР_1 стосовно особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_2 . 07 грудня 2024 року запит надійшов на розгляд командування військової частини НОМЕР_1 . 11 грудня 2024 року за № 502/12/1537 надано відповідь щодо результату розгляду запиту, яка була здана для відправлення заявнику рекомендованим листом через підрозділи фельд`єгерського зв`язку 07.01.2025 реєстр № 27 №№ пп 3. 16 січня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 щодо надання матеріалів та носіїв інформації стосовно організації прийому командиром військової частини НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_2 . 27 січня 2025 року за № 502/2/9/2/147 заявнику надано відповідь, яка була здана для відправлення заявнику рекомендованим листом через підрозділи фельд`єгерського зв`язку 10.02.2025 реєстр № 619 №№ пп 1. Також відповідач вказує, що згідно доповіді від 11.09.2024 №502/2/1/9/1993 (надана на вихідний №147245 від 21.08.2024) зазначена інформація «про недоцільність проведення особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 , так як його скарга стосується саме дії командира військової частини НОМЕР_1 (осіб які тимчасово виконують обов`язки: полковника ОСОБА_3 та полковника ОСОБА_4 ). Тому капітан ОСОБА_1 висловив відмову та вказав на неправомірність проведення особистого прийому тією особою дії якої він оскаржує. Також капітан ОСОБА_1 підкреслив, що він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань залучення його на особистий прийом до Командувача СВ ЗСУ з відповідними скаргами на дії командування військової частини НОМЕР_1 та проханням перевести його до іншого оперативного командування». В наявних документах зазначено про недоцільність організації зустрічі з особою, яка на той час тимчасово виконувала обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 з огляду на вимоги законодавства та відсутність повноважень на вирішення кадрових рішень. Оскільки метою особистої зустрічі ОСОБА_1 є вирішення питання його переміщення до іншого оперативного командування та оскарження дій посадової особи, яка на той період часу тимчасово виконувала обов`язки командира частини НОМЕР_1 , рішення про недоцільність проведення особистої зустрічі тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 є законним та обґрунтованим, оскільки вказана посадова особа не має повноважень на вирішення кадрових питань та саме її дії мав на меті зустрічі оскаржувати заявник. Особиста зустріч з генерал-майором ОСОБА_2 може відбутися після повернення його з відрядження. Командування військової частини НОМЕР_1 не обмежувало право заявника на особистий прийм з генерал-майором ОСОБА_2 та ніколи не заявляло про відмову ОСОБА_1 від особистого прийому у такому складі. Вказує, що обов`язку фіксації або складення будь якого документу (матеріалів) щодо організації особистого прийому не покладено на командування військової частини. Позивна заява не містить обґрунтування обставин на підставі, чого позивач вважає, що у відповідача виникли обов`язки з фіксації та ведення документації з організації особистого прийому громадянин та на наявність таких матеріалів. Ведення або наявність запитуваних ОСОБА_1 матеріалів, саме з організації особистої зустрічі не передбачено законодавствам України, тому їх не існувало і не існує, оскільки їх наявність не чим не передбачена.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначені аналогічні обставини, викладені в позові та додатково звернено увагу суду на те, що відповідач у своїх відповідях від 11 грудня 2024 року та від 27 січня 2025 року взагалі нічого не згадував про те, що він не може надати мені копії запитуваних матеріалів (як електронних, так і тих, які містяться на паперових носіях), які були створені під час організації в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 мого особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 . Про це він зазначив лише у своєму відзиві, а саме, «Ведення або наявність запитуваних ОСОБА_1 матеріалів, саме з організації особистої зустрічі не передбачено законодавствам України, тому їх не існувало і не існує, оскільки їх наявність не чим не передбачена» (абзац 7 аркушу 5 відзиву відповідача). Хочу запевнити суд та відповідача, що якби мені таке пояснення було надано у відповідях на кожен із запитів, то позовних вимог, які знаходяться під номером 2, 4 і 5 у позовній заяві, не було б.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

22.11.2024 позивач звернувся до відповідача з запитом на інформацію, в якому просив: надати завірені копії усіх матеріалів (як електронних, так і тих, які містяться на паперових носіях), які були створені під час організації в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 його особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 ; надати завірену належним чином копію носія інформації, яким підтверджується, що позивач відмовився від особистого прийому штатним командиром військової частини НОМЕР_1 бригадним генералом ОСОБА_2 (а.с.6). Вказаний запит отримано відповідачем 04.12.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.6 зворот).

Листом від 11.12.2024 №502/12/1537 відповідач повідомив позивача, що питання особистого прийому позивача саме генерал-майором ОСОБА_2 взагалі не розглядалось, тому що генерал-майор ОСОБА_2 відряджений і вже тривалий час виконує обов`язки командира тимчасово створеного органу військового управління. В законному порядку призначено наказом і також тривалий час виконує обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 , якого особисто позивач звинувачує в неправомірних діях відносно нього. Довідково: у абзаці 4 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» визначено: забороняється направляти скаргу громадян для розгляду тим органом або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржується. Додатково: запитані позивачем документи надані разом з відповіддю від 07.11.2024 №502/2/9/342 (а.с.7).

Також, 16.01.2025 позивач звернувся до відповідача з запитом на інформацію, в якому просив: надати завірені копії усіх матеріалів (як електронних, так і тих, які містяться на паперових носіях), які були створені під час організації в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 його особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 ; надати завірену належним чином копію носія інформації, яким підтверджується, що позивач відмовився від особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 (де чітко звучить, що позивач відмовився від особистого прийому) (а.с.10). Вказаний запит отримано відповідачем 21.01.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.11).

Листом від 27.01.2025 №502/2/9/2/147 відповідач повідомив позивача, що у військовій частині НОМЕР_1 , в межах компетенції, було розглянуто запит позивача щодо відмови в проведенні особистого прийому. Виходячи з інформації в запиті, позивач вказав на те, що полковник ОСОБА_3 , не може проводити особистий прийом, оскільки на прийомі будуть розглядатися питання, зокрема щодо неправомірних дій зазначеної посадової особи, а відповідно проведення особистого прийому полковником ОСОБА_3 є недоцільним. В умовах дії воєнного стану в Україні, продовженого до 08.02.2025 генерал-майор ОСОБА_2 відряджений для керування діями сформованих для виконання завдань з відбиття збройної агресії російської федерації формувань Сил оборони України, до окремого розпорядження. Тимчасове виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 покладене на полковника ОСОБА_3 . При виявленні бажання позивача може бути організований особистий прийом тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 з питань, що знаходяться в межах компетенції (а.с.12).

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Статтею першою статті 1 Закону встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом першим частини першої статті 13 Закону встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Письмовий запит подається в довільній формі (ч. 4 ст. 19 Закону).

Відповідно до ч. 5 ст19 Закону запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Статтею 20 Закону встановлено строки розгляду запитів на інформацію.

Так, відповідно до ч. 1 ст.20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною четвертою статті 20 Закону встановлено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ст. 23 Закону рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, 22.11.2024 позивач звернувся до відповідача з запитом на інформацію, в якому просив: надати завірені копії усіх матеріалів (як електронних, так і тих, які містяться на паперових носіях), які були створені під час організації в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 його особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 ; надати завірену належним чином копію носія інформації, яким підтверджується, що позивач відмовився від особистого прийому штатним командиром військової частини НОМЕР_1 бригадним генералом ОСОБА_2 (а.с.6). Вказаний запит отримано відповідачем 04.12.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.6 зворот).

Також, 16.01.2025 позивач звернувся до відповідача з запитом на інформацію, в якому просив: надати завірені копії усіх матеріалів (як електронних, так і тих, які містяться на паперових носіях), які були створені під час організації в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 його особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 ; надати завірену належним чином копію носія інформації, яким підтверджується, що позивач відмовився від особистого прийому командиром військової частини НОМЕР_1 (де чітко звучить, що позивач відмовився від особистого прийому) (а.с.10). Вказаний запит отримано відповідачем 21.01.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.11).

При цьому, відповіді на вказані запити надані відповідачем 11.12.2024 та 27.01.2025, відповідно.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, відповіді на запити на інформацію надані позивачу з порушенням вимог ч. 1 ст. 20 Закону, тобто поза межами, встановленого п`яти денного строку.

Водночас, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів щодо продовження строку розгляду запитів до 20 робочих днів, як наслідок вказані дії відповідача є протиправними.

Також суд зазначає, що з наданих позивачу листів Військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2024 №502/12/1537 та від 27.01.2025 №502/2/9/2/147 не слідує, що відповідачем розглянуті запити позивача по суті порушених питань в запитах від 22.11.2024 та від 16.01.2025, як наслідок вказані дії відповідача також є протиправними.

При цьому, в межах розгляду даної справи судом встановлено, що будь-якої фіксації або складення будь-якого документу (матеріалів) щодо організації особистого прийому не здійснювалось відповідачем.

Крім того не встановлено відповідного обов`язку відповідача з фіксації та ведення документації з організації особистого прийому громадян та наявність таких матеріалів.

Так, у відзиві відповідач зазначив, що ведення або наявність запитуваних ОСОБА_1 матеріалів, саме з організації особистої зустрічі не передбачено законодавствам України, тому їх не існувало і не існує, оскільки їх наявність не чим не передбачена.

Водночас суд враховує, що у відповіді на відзив позивач вказав, що маючи таке пояснення позовних вимог, які знаходяться під номером 2, 4 і 5 у позовній заяві, не було б.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду запитів на інформацію ОСОБА_1 від 22.11.2024 та від 16.01.2025 поза межами строків, встановлених Законом України «Про доступ до публічної інформації»; визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду запитів на інформацію ОСОБА_1 від 22.11.2024 та від 16.01.2025 по суті; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути запити на інформацію ОСОБА_1 від 22.11.2024 та від 16.01.2025.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до вимог ч.1, 3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

А отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору ухвалою суду від 31.03.2025, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на спеціальний рахунок Державного бюджету у розмірі 3028,00 грн, відповідно до відповідно до частини задоволених вимог.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду запитів на інформацію ОСОБА_1 від 22.11.2024 та від 16.01.2025 поза межами строків, встановлених Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду запитів на інформацію ОСОБА_1 від 22.11.2024 та від 16.01.2025 по суті.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути запити на інформацію ОСОБА_1 від 22.11.2024 та від 16.01.2025.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на спеціальний рахунок Державного бюджету (р/р UA4025739, отримувач: ГУК у Черніг.обл/тг мЧернігів/22030101, код отримувача: 37972475, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), найменування ККДБ: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), відомча ознака: 84 Окружні адміністративні суди) судовий збір в сумі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.), відповідно до частини задоволених вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 02.06.2025.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО