Справа № 640/17730/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 р. Справа № 640/17730/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 23.12.24 у справі № 640/17730/20

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі та текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив визнати протиправним і скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 09.04.2020;

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 09.04.2020;

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 09.04.2020;

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 09.04.2020;

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 09.04.2020;

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 09.04.2020;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 09.04.2020;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 09.04.2020;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 6 від 09.04.2020;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 6 від 09.04.2020, прийняті Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 замінено відповідача у справі №640/17730/20 з Головного управління ДПС у Харківській області () на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення №6 від 09.04.2020, прийняте Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення №6 від 09.04.2020, прийняте Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення №6 від 09.04.2020, прийняте Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення №6 від 09.04.2020, прийняте Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення №6 від 09.04.2020, прийняте Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення №6 від 09.04.2020, прийняте Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2020 за №Ф-6 від 09.04.2024, прийняту Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Визнано протиправним та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2020 за №Ф-6 від 09.04.2024, прийняту Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 від 09.04.2020, прийняте Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 від 09.04.2020, прийняте Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7067,81 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про неврахування судом першої інстанції доводів та аргументів на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень контролюючого органу.

За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх обставин справи. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Фізична-особа підприємець ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.08.2007 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у порядку, визначеному чинним законодавством, перебуває на податковому обліку як платник податків. Основний вид економічної діяльності за КВЕД - 43.11 Знесення.

Керівником контролюючого органу 27.12.2019 прийнято Наказ «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » №3226 на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, пункту 61.1, пункту 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статей 75, 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача, з 16.01.2020 тривалістю 10 днів.

Копії зазначеного наказу, повідомлення про проведення перевірки від 27.12.2019 за №3226 та повідомлення про проведення перевірки від 27.12.2019 за №288 направлено засобами поштового зв`язку та згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення отримано особисто позивачем 14.01.2020, що не заперечується сторонами у справі.

У період з 16.01.2020 по 29.01.2020 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС України у Харківській області Максимовою Наталією Анатоліївною проведена документальна планова виїзна перевірка Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено Акт №308/20-40-33-06-07/ НОМЕР_1 від 05.02.2020 (далі за текстом - Акт від 05.02.2020).

Позивачем до Головного управління ДПС у Харківській області 19.02.2020 подані письмові заперечення на Акт перевірки від 05.02.2020, до яких долучені первинні документи, що не були надані під час проведенні перевірки.

Виконуючим обов`язків першого заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області 28.02.2020 прийнято Наказ «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » №1264 у зв`язку з отриманням від позивача заперечення на акт документальної планової виїзної перевірки Головного управління ДПС у Харківській області від 19.02.2020 №22643/ФОП та додаткових документів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, пункту 61.1, пункту 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статей 75, 77, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача, з 02.03.2020 тривалістю 5 робочих днів.

Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача повідомлено листом №4150/ФОП/20-40-33-06-17 від 28.02.2020, який отриманий представником позивача за довіреністю 02.03.2020, що не заперечується сторонами у справі.

За результатами перевірки складено Акт №811/20-40-33-06-07/ від 16.03.2020 (далі за текстом - Акт від 16.03.2020).

На Акт перевірки від 16.03.2020 позивачем також подані письмові заперечення від 06.04.2020, до яких додані первинні документи, а саме - товаро-транспортні накладні, складені перевізниками - виконавцями транспортних послуг, подорожні листи та інші документи за операціями, щодо правомірності формування витрат, за якими у відповідача виникли питання та сумніви.

За результатами розгляду Акта перевірки від 16.03.2020 та заперечень на нього, поданих позивачем, відповідачем 09.04.2020 прийняті рішення: податкові повідомлення-рішення від 09.04.2020 №6, №6, №6, №6, №6, №6, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2020 за №Ф-6, №Ф-6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.04.2024 №6, №6, прийняті Головним управлінням ДПС України у Харківській області.

Вважаючи протиправними прийняті контролюючим органом вказані податкові повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а отже податкові повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України (далі також ПК України) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

За приписами абзацу першого пункту 77.1 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Тобто зазначена правова норма передбачає два способи повідомлення особи про проведення перевірки: 1) вручення під розписку копії наказу та письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки; 2) надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення таких документів не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки.

Отже, платник податків має право бути повідомлений належним чином про дату та час проведення перевірки до початку проведення такої.

Відповідно до пунктів 77.6-77.9 статті 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно зі статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна плановой/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, законодавцем визначені чіткі розмежування щодо порядку допуску до позапланових виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

Відповідно до пункту 79.5 статті 79 Податкового кодексу України за наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

У Податковому кодексі України відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку.

Суд зазначає, що при вирішенні судами вимог про протиправність дій контролюючого органу по проведенню документальної виїзної перевірки встановленню підлягають, зокрема, обставини щодо допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу (дотримання вимог, визначених пунктом 81.1. статті 81 Податкового кодексу України), чи не порушено право платника податків бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення з питань, що виникають під час такої перевірки, право ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом тощо.

У ході розгляду справи судом установлено, що відповідачем засобами поштового зв`язку на адресу позивача направлено копії Наказу «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » №3226 та повідомлення про проведення вказаної перевірки від 27.12.2019 №3226, зокрема, повідомлено про те, що податковим органом з 16.01.2020 буде проводитися документальна планова виїзна перевірка позивача за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

Зазначені документи отримані позивачем 14.01.2020, про що зазначено в Акті №308/20-40-33-06-07/ від 05.02.2020 та не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що документальна планова виїзна перевірка позивача розпочалася контролюючим органом 16.01.2020, що також не заперечується відповідачем та зафіксовано в акті перевірки від 05.02.2020.

Отже, оскільки податковим органом зазначені документи передано на відправлення 27.12.2019, а отримано позивачем лише 14.01.2020 за 2 дні до вказаної перевірки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач фактично був позбавлений можливості отримати зазначені документи про проведення перевірки за 10 календарних днів до початку перевірки.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не був належним чином повідомлений про дату та час проведення перевірки до початку проведення її, що порушує надані йому законом права, є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Податковий кодекс України чітко регламентує, що лише виконання умов пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної перевірки.

Так, відповідно до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За змістом абзацу шостого пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Визначений пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України спосіб вручення наказу та повідомлення щодо проведення контрольного заходу надає відповідачу можливість обирати альтернативні шляхи направлення документів платнику податків, а саме: або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику, або засобами поштового зв`язку.

Разом з цим, у разі обрання податковим органом останнього способу надіслання поштової кореспонденції та якщо поштова служба не може вручити платнику податків відповідного документа такий відповідно до абзацу 6 пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України вважається врученим у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, платник податків уважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Водночас суд звертає увагу на те, що зазначені положення податкового законодавства не дають підстави вважати, що законодавець ототожнює такі поняття як «вручення» та «надіслання» наказу у розумінні належного повідомлення про проведення перевірки.

Суд звертає увагу на те, що завчасне (до початку перевірки) повідомлення платника податків про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Так, вимога, яку Податковий кодекс України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення виїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними у статті 17 Податкового кодексу України правами платника податків, а саме: право бути присутнім під час проведення перевірок; право подавати письмові звернення щодо проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.09.2019 у справі №520/8681/18.

У ході судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, що до початку проведення контрольного заходу, а саме 16.01.2020, у нього була наявна інформація про вручення у порядку, визначеному статтею 42 Податкового органу України, копії наказу про проведення контрольного заходу, адже у матеріалах справи відсутні документи, які б засвідчили факт отримання відповідного наказу платником податків, або надходження від пошти відповідного повідомлення про вручення із зазначенням причини невручення поштового конверта, в якому знаходився наказ, чи інші належні докази саме до початку проведення відповідної перевірки, з приводу правомірності якої виник спір.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо проведення документальної планової виїзної перевірки позивача у період з 16.01.2020 по 29.01.2020 є протиправними, а отже встановлено відсутність законних підстав для проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з 16.01.2020 по 29.01.2020.

У свою чергу, за усталеною практикою Верховного Суду, сформованою, зокрема, у постановах від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, від 14.01.2021 у справі №804/388/16, від 03.06.2021 у справі №822/1660/18, від 08.12.2021 у справі №826/16212/18, від 25.01.2022 у справі №520/845/2020, від 10.05.2022 у справі №460/828/19, відсутність законних підстав для проведення документальної планової перевірки (правова підстава) має правовим наслідком визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами такої перевірки.

Разом з цим, суд підкреслює, що завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, у будь-якому випадку, першочерговим критерієм, за яким оцінюються акти контролюючого органу, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Тобто обставини щодо дотримання контролюючим органом процедури призначення та проведення перевірки підлягають першочерговому дослідженню та встановленню.

Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Отже, податкові повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що встановлені обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, є достатніми для висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.

Так, у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення та вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.

У такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій прийняті за наслідками перевірки є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

Такі висновки обґрунтовані сталою та послідовною практикою Верховного Суду у постановах від 15.01.2020 у справі №820/609/18, від 29.10.2020 у справі №520/11034/18, від 24.12.2020 у справі №320/6463/18, від 09.02.2021 у справі №804/3329/15, від 21.01.2021 у справі №821/845/18, від 17.01.2022 у справі №826/2583/18, від 04.05.2022 у справі №1.380.2019.002258, від 18.05.2022 у справі №240/3290/21.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення №6, №6, №6, №6, №6, №6 від 09.04.2020, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6 та №Ф-6 від 09.04.2020, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 та №6 від 09.04.2020, прийняті Головним управлінням ДПС України у Харківській області, є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки і відсутності правових наслідків такої, є обґрунтованим і законним.

Доводи та аргументи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, та з урахуванням яких судом першої інстанції вже надано оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі № 640/17730/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова