Справа № 340/6311/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2025 року м. Дніпросправа № 340/6311/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 року (головуючий суддя Петренко О.С.)

в адміністративній справі №340/6311/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 26.09.2024 до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не виключення його з військового обліку як особи, яка була позбавлена волі за тяжкий злочин;

- зобов`язати відповідача виключити його з військового обліку як особу, яка була засуджена до позбавлення волі за тяжкий злочин з 30.08.2011.

Вказує про протиправну бездіяльність відповідача щодо не виключення його з військового обліку з 30.08.2011 року, зазначає, що у 2011 році він був засуджений за вчинення тяжкого злочину за ч.3 ст.212, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 ККУ з призначенням покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 2 роки та з конфіскацією всього особистого майна. Посилається на те, що на підставі п.6 ч.6 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що діяла на дату засудження позивача, за вчинення тяжкого злочину він мав бути виключений з військового обліку.

Ухвалою суду першої інстанції від 29.11.2025 року залучено до участі у справі другого відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі Другого відділу щодо не неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про виключення його з військового обліку, як особи, яка була засуджена до позбавлення волі за тяжкий злочин.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 , розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2024 про виключення його з військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2233-XII та за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що підстава «громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину» була виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку. Таким чином, при повторному розгляді документів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 , відповідач повинен застосовувати частину 6 статті 37 №2233-XII у редакції Закону України від 11.04.2024 року №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку".

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вказує, що повноваження з виключення з військового обліку належали до обов`язків відповідачів та повинні бути виконані ними без участі позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідачем-2) подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що станом на дату звернення до ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 не актуалізував інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Зазначає, що в разі своєчасного надходження копії вироку суду відносно ОСОБА_1 або звернення позивача до територіального центру комплектування за місцем перебування на військовому обліку у термін до 18.05.2024 року з проханням виключення з військового обліку та наданням підтвердних документів про підставу виключення, в даному випадку вироку суду, довідки про звільнення з місць позбавлення волі, тощо, його прохання було б задоволено та виключено з військового обліку. Однак, ОСОБА_1 з таким проханням в зазначений строк не звертався, а також до ІНФОРМАЦІЯ_5 не надходили вироки суду про визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину та призначення покарання. Зазначає, що якби навіть позивача було б виключено з військового обліку як особу, засуджену за вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, то згідно діючого законодавства він підлягав би взяттю на військовий облік військовозобов`язаних. У зв`язку з викладеним, позивачу ОСОБА_1 було правомірно відмовлено у виключенні його з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, засуджену за вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, оскільки на момент звернення позивача, згідно діючого законодавства, така підстава відсутня.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою від 02.08.2024 року, просив виключити його з військового обліку на підставі п.6. ч.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки у редакції, чинній на дату засудження позивача за вчинення тяжкого злочину він мав бути виключений з військового обліку.

ОСОБА_1 був засуджений за вчинення тяжкого злочину за ч.3 ст.212, ч.1 та ч.3 ст.358 КК України з призначенням покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатись підприємницькою діяльністю строком на 2 роки та з конфіскацією всього особистого майна.

На підтвердження вказаних фактів позивач до заяви додав копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.03.2012 у справі №5-1096 км 12 (а.с.13).

Згідно відповіді №2/4/3110 від 06.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено, що згідно п.6. ч.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (в редакції, що діє на даний час) відсутні правові підстави для зняття з військового обліку ОСОБА_1 (а.с.18).

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не виключення його з військового обліку як особу, яка була засуджена до позбавлення волі за тяжкий злочин з 30.08.2011.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно із частиною 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з цим Указом мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Ці строки неодноразово продовжувалися аналогічними Указами Президента України та тривають надалі.

Відповідно до пунктів 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є:

виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби,

мобілізаційної підготовки та мобілізації,

керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці,

контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки),

забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки),

проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць,

призову громадян на військову службу,

проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом,

участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил,

підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів,

забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей,

участь у військово-патріотичному вихованні громадян,

здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних встановлено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (Порядок №1487).

Згідно з п.1. Порядку він визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно до п.79 Порядку районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки:

організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Згідно частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

1) допризовники громадяни чоловічої статі віком до 18 років;

2) призовники громадяни віком від 18 до 27 років, що приписані до призовних дільниць;

3) військовослужбовці громадяни, які проходять військову службу;

4) військовозобов`язані громадяни, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

5) резервісти громадяни, які проходять службу у військовому резерві ЗСУ, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 37 Закону України №2232-ХІІ врегульовані підстави для:

- взяття на військовий облік та зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (частини перша-п`ята);

- виключення з військового обліку у відповідних ТЦК та СП (частина шоста).

Так, зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України:

- які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання;

- які прийняті на службу до Національної поліції України, Служби судової охорони, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України;

- які вибули на строк більше трьох місяців за межі України;

- в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України.

частину 6 статті 37 №2233-XII

Водночас, частиною 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ у редакції Закону України від 11.04.2024 року №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" визначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Вказана норма діє на даний час і підлягає застосуванню.

Отже, відповідач не порушив зазначену норму, вказавши, що на даний час відсутні правові підстави для зняття позивача з військового обліку (ас. 18).

При цьому відповідач у відповіді від 06.09.2024 №2/4/3110 правильно зазначив, що згідно пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:

- які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку.

Таким чином, дійсно на даний час відсутні підстави для зняття позивача з військового обліку.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що з відповідною заявою до відповідача позивач звернувся 02.08.2024.

Отже станом на час звернення позивача до відповідача з заявою Закон України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ діяв у редакції Закону України від 11.04.2024 року №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку".

При цьому, в позові позивач просить зобов`язати відповідача виключити його з військового обліку як особу, яка була засуджена до позбавлення волі за тяжкий злочин з 30.08.2011.

Натомість, КАС України, встановлює певні строки звернення до суду з відповідним позовом, зокрема ст. 122 КАС України передбачає 6-ти місячний строк звернення до суду.

Водночас, оскільки відповідач не оскаржує рішення суду першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції не може діяти на захист прав відповідача без поданої ним апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , є особою, яку 09.06.2011 Гайворонським районним судом Кіровоградської області засуджено за ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна та позбавленням права займатись підприємницькою діяльністю строком на 2 роки (а.с.32).

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 30.08.2011 вирок Гайворонського районного суду від 09.06.2011 залишено без змін (а.с.44).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2012 року вирок Гайворонського районного суду від 09.06.2011 та ухвала апеляційного суду Кіровоградської області від 30.08.2011 щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.49).

До 05.01.2023 діяв Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7.12.2016 року № 921 (Порядок № 921).

Відповідно до п. 56 Порядку № 921 районні (міські) військові комісаріати здійснювали виключення з військового обліку військовозобов`язаних у випадках, передбачених законодавством.

Цим самим пунктом Порядку № 921 було прямо передбачено, що виключення з військового обліку осіб, які за рішенням суду засуджені до позбавлення волі, здійснювалося без їх особистої присутності, про що в їх військово- облікових документах проставлялися відповідні відмітки.

Також ч. 5 ст. 38 Закону № 2232 (в редакції, чинній на момент набрання законної сили вироком у справі № 5-1096 км 12) за судами був закріплений обов`язок в семиденний строк повідомити районні (міські) військові комісаріати про вироки щодо призовників і військовозобов`язаних, які набрали законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону № 2232 (в редакції, чинній на момент набрання законної сили вироком у справі № 5-1096 км 12) військові квитки військовозобов`язаних, засуджених до позбавлення волі, обмеження волі або арешту, надсилаються судами до відповідних районних (міських) військових комісаріатів.

Отже, з вищенаведених норм Закону № 2232, можна зробити висновок, що Гайворонський районний суд Кіровоградської області в семиденний строк з моменту набрання вироком у справі № 5-1096 км 12 законної сили мав повідомити відповідний районний військовий комісаріат про засудження ОСОБА_1 за тяжкий злочин та направити йому військовий квиток позивача.

Доказів виконання вказаного до суду не надано.

Необхідно зауважити, що на час розгляду справи до Закону №2233-XII внесені зміни та Законом України від 11.04.2024 року №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" (набрав чинності 18.05.2024 року) статтю 37 Закону №2233-XII викладено у новій редакції.

Зокрема, частиною 6 статті 37 №2233-XII установлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Отже, підстава «громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину» була виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку.

Таким чином, при повторному розгляді документів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 , відповідач повинен застосовувати частину 6 статті 37 №2233-XII у редакції Закону України від 11.04.2024 року №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку".

На підставі частини 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом в спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №461/2579/17 викладено правові позиції про те, що «Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Таким чином, дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом».

В пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003, вказано: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Ураховуючи встановлені судом обставини та наведені норми законодавства України, у т.ч. зміну правового регулювання під час розгляду даної справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2024 щодо виключення його з військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України від 25.03.1992 №2233-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", з прийняттям відповідного рішення та з урахуванням висновків суду. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 22.05.2025 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова