Справа № 460/9641/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/9641/24 пров. № А/857/30727/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Гаврилюка Олега Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Максимчук О.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 23.10.2024р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

23.08.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції 26.08.2024р.) представник адвокат Гаврилюк О.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. № 32 від 21.05.2024р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС;

зобов`язати ГУ ПФ України у Волинській обл. призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на шість років у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 04.04.2024р.;

зобов`язати ГУ ПФ України в Рівненській обл. виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на шість років у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 04.04.2024р.;

стягнути на користь позивача з відповідачів витрати зі сплати судового збору (а.с.1-11).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.54 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України у Волинській обл. № 32 від 21.05.2024р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку за нормами ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано ГУ ПФ України у Волинській обл. призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 6 років за нормами ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 04.04.2024р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 6 років за нормами ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 04.04.2024р.; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Волинській обл. понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 968 грн. 96 коп. (а.с.73-77).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржили відповідачі ГУ ПФ України в Рівненській обл. та ГУ ПФ України у Волинській обл., які покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.78-81, 89-92).

В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на те, що позивачу відмовлено в призначенні спірної пенсії, оскільки остання станом на 01.01.1993р. проживала в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років (02 роки 06 місяців 05 днів).

До періоду проживання не враховано періоди з 16.12.1986р. по 31.12.1987р., з 16.11.1989р. по 13.05.2024р. , оскільки відсутня інформація про проживання на територіях, що відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Довідками Рафаліївської селищної ради № 658 від 17.04.2024р., Полицької сільської ради № 149 від 04.04.2024р. та СВК «Нива» № 8 від 05.04.2024р. підтверджено період проживання/роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 01.01.1993р. становив лише 02 роки 06 місяців 05 днів (замість необхідних трьох і більше років).

Отже, позивачем не підтверджено факт проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. не менше 3 років, тому підстави для застосування до позивача положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у пенсійних органів є відсутніми.

Представник позивача адвокат Гаврилюк О.В. скерував до апеляційного суду відзиви на апеляційні скарги, в яких останній вважає їх безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.101-102).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Малий Жолудськ Володимирецького (нині - Вараського) району Рівненської обл.; 03.04.2024р. вона досягла віку 54-річного віку; має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим позивачу Рівненською обласною радою 23.06.1995р. (а.с.13).

Починаючи з 03.04.1970р., по грудень 1986 року позивач проживала та була зареєстрована в с.Малий Жолудськ Володимирецького (нині - Вараського) району Рівненської обл., яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів /КМ/ УРСР № 106 від 23.07.1991р., що підтверджується довідкою Рафалівської селищної ради № 658 від 17.04.2024р. (а.с.44).

Відповідно до довідки Полицької сільської ради № 149 від 04.04.2024р. позивач проживала в с.Балаховичі Вараського району Рівненської обл. в період з 01.01.1988р. по листопад 1989 року; територія цього населеного пункту віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою КМ УРСР № 106 від 23.07.1991р. (а.с.43).

Згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.04.1988р. позивач в період з 01.04.1988р. по 01.03.1995р. працювала в СВК «Нива» (а.с.17-20).

Після досягнення 54-річного віку позивач звернулася 13.05.2024р. до пенсійного органу із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 6 років (а.с.26).

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії розглянуто відповідачем ГУ ПФ України у Волинській обл. та 21.05.2024р. прийнято рішення № 32 про відмову в призначенні пенсії за віком за нормами ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання; до періоду проживання не враховано періоди 16.12.1986р.-31.12.1987р. та 16.11.1989р.-13.05.2024р., оскільки відсутня інформація про проживання на територіях, які відносяться до зони гарантованого добровільного відселення. Страховий стаж заявниці становить 35 років 09 місяців 24 дні; до страхового стажу зараховано усі наявні періоди. Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення заявниці станом на 01.01.1993р. становить 02 роки 06 місяців 05 днів (а.с.15-16).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії, представник позивача звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджує факт проживання останнього у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. не менше трьох років, та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Встановлені обставини свідчать про наявність у позивача необхідного періоду проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення та, в свою чергу, права на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Окрім цього, в позивача наявні підстави для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, оскільки, вона підтвердила факт постійного проживання на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС по 31.07.1986р.

Таким чином, позивач проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993р., через що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки позивачу виповнилося 54 роки 03.04.2024р., а із заявою про призначення пенсії вона звернулася 13.05.2024р., тому пенсія зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинна бути призначена позивачу з 04.04.2024р.

Враховуючи протиправність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ГУ ПФ України у Волинській обл. призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобов`язання ГУ ПФ України в Рівненській обл. виплачувати пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 вказаного Закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 ст.9 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004р., передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року за наявності страхового стажу не менше 31 року.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 ч.1 ст.55 наведеного Закону передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, норми спеціального закону в розглядуваному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993р.

Спір між позивачем та відповідачами у розглядуваній справі фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент аварії (26.04.1986р.) позивач проживала в с.Малий Жолудськ Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської обл.

Зокрема, довідкою Рафалівської селищної ради № 658 від 17.04.2024р. підтверджено, що позивач, починаючи з 03.04.1970р. по грудень 1986 року проживала та була зареєстрована в с.Малий Жолудськ Володимирецького (нині - Вараського) району Рівненської обл.

Відповідно до довідки Полицької сільської ради № 149 від 04.04.2024р. позивач проживала в с.Балаховичі Вараського району Рівненської обл. в період з 01.01.1988р. по листопад 1989 року.

Зазначені населені пункти включені до додатку № 1 «Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення» постанови КМ УРСР № 106 від 23.07.1991р. «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами), а саме як населені пункти що розташовані в зоні гарантованого добровільного відселення.

Звідси, початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки), що передбачена приміткою до п.2 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовна до позивача, оскільки вона з 26.04.1986р. по грудень 1986 року постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення.

Окрім цього, згідно з трудовою книжкою позивач в період з 01.04.1988р. по 01.03.1995р. працювала в Сільськогосподарському виробничому кооперативі /СВК/ «Нива», що також підтверджується довідкою, виданою СВК «Нива» № 8 від 05.04.2024р., за змістом якої позивач була членом колгоспу «Комуніст». Вказана юридична особа знаходиться на території зони гарантованого добровільного відселення, а саме в с.Балаховичі Володимирецького району Рівненської обл., що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.28-33, 41-42).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019р. по справі № 569/7589/17 (№14-560цс18) зазначалось: «Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.07.2023р. у справі № 460/2589/20.

Звідси, під час судового розгляду підтверджено, що ОСОБА_1 проживала з 26.04.1986р. по грудень 1986 року, з 01.01.1988р. по листопад 1989 року, а з 01.04.1988р. по 01.03.1995р. також працювала в зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, відносно ОСОБА_1 виконується така обов`язкова умова наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як факт проживання та/або праці у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років в період з 26.04.1986р. до 01.01.1993р.

Також матеріалами справи підтверджується, що після 01.01.1993р. позивач постійно працювала у зоні гарантованого добровільного відселення до 01.03.1995р.

Отже, позивач набула передбачене абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII право на максимальне зниження пенсійного віку, а саме на 6 років.

На момент звернення до ГУ ПФ України в Рівненській обл. із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах (13.05.2024р.) позивач досягла 54-річного віку; її страховий стаж (визнаний стороною відповідачів) на цей момент склав 35 років 09 місяців 24 дні.

Стосовно інших доводів апелянтів колегія суддів враховує, що періоди роботи позивача в СВК «Нива» підтверджуються представленою трудовою книжкою, записи якої не визнані недостовірними. Також зазначена діяльність позивача стверджується довідкою СВК «Нива» № 8 від 05.04.2024р.

За таких умов доводи пенсійного органу про неправильне здійснення записів про вказані періоди роботи в трудовій книжці колегія суддів відхиляє як помилкові.

Окрім цього, доводи відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. про перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 12-річного віку в період з 08.06.1988р. по 25.02.1995р., 26.02.1995р. по 22.06.1999р.; виконання позивачем 49 вихододнів з встановленого мінімуму 200 днів під час роботи в СВК «Нива» не покладалися в основу прийняття спірного рішення ГУ ПФ України у Волинській обл. № 32 від 21.05.2024р. про відмову у призначенні пенсії.

Така зміна кваліфікації підстави прийняття рішення, як акту індивідуальної дії, суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. Запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.

Також колегія суддів підкреслює, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020р. у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020р. у справі № 572/456/17.

Крім того, у постановах від 19.09.2019р. у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024р. у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024р. у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024р. у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції здійснив перевірку фактів проживання позивача за місцем його реєстрації та роботи останньої, надав належну оцінку наявним у матеріалах справи документам, які містять інформацію, що підтверджує факт постійного проживання/роботи позивача в зоні радіоактивного забруднення.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що висновок суду про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, який ґрунтується на наявності у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та відомостях, зазначених у довідках, є обґрунтованим і повним.

Згідно абз.1 ч.1 ст.55 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В свою чергу, статтею 26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Таким чином, на момент звернення позивача за призначенням пенсії на пільгових умовах необхідний страховий стаж становив 31 рік.

Враховуючи право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років, а відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, тому необхідною умовою призначення у 2024 році ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку є досягнення нею 54-річного віку та наявність страхового стажу на рівні 25 роки (31-6=25).

Обидві умови дотримані, через що жодних підстав для відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах в пенсійного органу не було.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та послідовного висновку про те, що рішення ГУ ПФ України у Волинській обл. № 32 від 21.05.2024р. про відмову в призначенні пенсії у відповідності до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним і необґрунтованим, а відтак підлягає скасуванню з покладенням на ГУ ПФ України у Волинській обл. обов`язку призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (04.04.2024р.), та обов`язку на ГУ ПФ України в Рівненській обл. виплачувати позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 04.04.2024р.

Колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства та усталеній судовій практиці по аналогічній категорії справ.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг належить покласти на апелянтів ГУ ПФ України в Рівненській обл. та ГУ ПФ України у Волинській обл.

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в адміністративній справі № 460/9641/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на апелянтів Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 02.06.2025р.