Справа № 826/16437/18
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

02.06.2025 року справа №826/16437/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Лариси Мар`єнко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання заяву клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Релігійної громади Української Православної церкви Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці у Шевченківському районі м.Києва до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра з питань державної реєстрації Сукманової Олени Валеріївни про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Релігійна громада Української Православної церкви Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці у Шевченківському районі м.Києва звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд:

1) визнати відсутність повноважень у заступника міністра юстиції України з питань державної реєстрації Сукманової Олени Валеріївни повноваження встановлювати наявність порушення державним реєстратором департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сиволіним М.Ю. вимог статей 5, 9, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пунктів 4, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 22.06.2011 №703 під час проведення державної реєстрації державним реєстратором департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сиволіним М.Ю. права власності на нежитлову будівлю (літ.Р), каплицю, загальною площею 133,2 кв.м за адресою: м.Київ, вул.Володимирська, 2-Р було внесено 24.07.2013 за №1788799, що належить Релігійній громаді Української Православної церкви Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці у Шевченківському районі м.Києва.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно та без наявності для цього відповідних повноважень в листі від 01.10.2018 №39792/30863-33-18/1932 надав оцінку діям державного реєстратора ОСОБА_1 , вчинених під час проведення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю (літ.Р), каплицю, загальною площею 133,2 кв.м за адресою: м.Київ, вул.Володимирська, 2-Р (запис №1788799 від 24.07.2013), що належить Релігійній громаді Української Православної церкви Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці у Шевченківському районі м.Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 справу №826/16437/18 передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду, згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 справу передано на розгляд судді Ларисі Мар`єнко.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 року адміністративну справу №826/16437/18 прийнято до розгляду.

Представник відповідача надіслав суду клопотання, в якому просив закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України. В обґрунтування заявленого клопотання, посилаючись на висновки, висловлені Верховним Судом в ухвалі від 01.20.2018 у справі №800/554/17 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.03.2018 у справі №800/414/17, вказав, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів оскаржуваними діями відповідача, відтак спір не підлягає судовому розгляду.

Представник позивача надіслав суду заперечення проти закриття провадження у справі, в яких зазначено, що лист від 01.10.2018 №39792/30863-33-18/1932 за підписом заступника міністра з питань державної реєстрації Сукманової Олени Юріївни порушує права та законні інтереси позивача з огляду на те, що відповідач діє не у спосіб, передбачений чинним законодавством і впливає на право власності Релігійної громади Української Православної церкви Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці у Шевченківському районі м.Києва, а саме може передувати і стати підставою для скасування реєстраційного запису. На думку позивача, відповідач своїм листом перебирає на себе повноваження Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та встановлює власний порядок здійснення перевірки дій державного реєстратора.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, клопотання представника відповідача та заперечення представника позивача, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - "ЄСПЛ").

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач ставить перед судом питання про встановлення у відповідача компетенції на оцінку дій державного реєстратора при вчиненні ним реєстраційних дій.

Тобто, за своєю суттю позовні вимоги позивача є компетенційним спором.

Водночас під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто, позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію, або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Компетенційні спори виникають виключно в межах реалізації функцій публічно-правового характеру суб`єктами владних повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача.

Вказану правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 березня 2025 року у справі №990/10/25, від 06 лютого 2019 року в справі №705/748/17, від 13 березня 2019 року в справі №820/3713/17 та в постановах Верховного Суду від 05 липня 2019 року в справі №802/833/17-а, від 29 квітня 2020 року в справі №160/1106/19, від 23 лютого 2021 року в справі №808/1259/18, від 18 травні 2022 року в справі №1140/2176/18, від 06 листопада 2024 у справі №215/368/24 та інші.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішення судом так званого компетенційного спору між суб`єктами владних повноважень у широкому розумінні спрямоване саме на захист прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, оскільки сприяє досягненню юридичної визначеності у відносинах між особами приватного права та органами державної влади.

Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач у цій справі не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, а, отже, він не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред`явлення позову щодо визнання наявності чи відсутність компетенції (повноважень) у відповідача.

Конституційний Суд України в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з позовом про встановлення наявності компетенції (повноважень) у відповідача позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, які не можуть бути поновлені судом адміністративної юрисдикції в межах цієї справи.

Пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача та закриття провадження у справі.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд (абзац 6 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-IX (в редакції Закону №3863-IX від 16.07.2024).

Керуючись положеннями статей 2, 4, 19, 238, 239, 243, 244, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі №826/16437/18, - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом Релігійної громади Української Православної церкви Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці у Шевченківському районі м.Києва до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра з питань державної реєстрації Сукманової Олени Валеріївни про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО