Справа № 120/10511/24
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 червня 2025 р. Справа № 120/10511/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем рішення №2930 від 08.02.2024.

Ухвалою від 12.08.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

05.09.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що земельна ділянка площею 0,10 га, яка має кадастровий номер: :01:004:2185, та розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, у відповідності із Планом зонування (Зонінгом) с. Агрономічне, знаходиться в Житловій зоні, зона Ж 1.2.

09.09.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій останній звернув увагу на те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 у справі №128/2833/17, окрім іншого, визнано протиправним та нечинним рішення Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21 серпня 2015 року 42 сесії 6 скликання "Про затвердження генерального плану с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області".

Представник позивача зазначив, що оскільки судовими рішеннями було встановлено незаконність затвердження Генерального плану с. Агрономічного, що підтверджується судовими рішеннями, а тому і План зонування с. Агрономічне не можливо вважати належною містобудівною документацією.

17.09.2024 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в який він зазначив, що план зонування території села Агрономічне, Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області був затверджений рішенням 8 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради від 18.05.2016 року №106, яке є чинним і не скасоване. Також зазначив, що рішенням суду від 30.08.2021 по справі №128/2833/17 не встановлювались жодні обставини, які стосуються рішення від 18.05.2016 року №106.

Ухвалою від 03.04.2025 зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення до набрання законної сили рішенням у справі № 120/11385/24.

Ухвалою від 19.05.2025 провадження у даній справі поновлено.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 28.12.2023 позивач через свого представника звернувся до відповідача із клопотанням про надання в оренду для городництва терміном на 49 років земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:2185, площею 0,10 га, яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Рішенням 52 сесії 8 скликання Агрономічної сільської ради від 08.02.2024 №2903 позивачу було відмовлено в передачі земельної ділянки в оренду через невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 статті 36 ЗК України, громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва. Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частинами 1, 3 статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 134 цього Кодексу встановлено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Як встановлено судом, позивач звернувся до Агрономічної сільської ради із клопотанням про надання земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 6:01:004:2185, в оренду на 49 років для ведення городництва.

Враховуючи зазначене, порядок надання бажаної позивачем земельної ділянки у користування врегульований статтею 123 ЗК України.

Згідно з положеннями статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

- надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

- формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Тобто, надання у користування земельної ділянки без складення документації із землеустрою можливо лише за наявності трьох умов, а саме:

- реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр";

- реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- без зміни меж та цільового призначення земельної ділянки.

Згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, здійсненого за запитом представника позивача Корнійчука С.А., бажана для позивача земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :01:004:2185, з цільовим призначенням: 01.05 Для індивідуального садівництва, категорія земель - Землі сільськогосподарського призначення.

Що стосується реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, розділ Х "Перехідних положень" доповнено пунктом 24, яким серед іншого визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель визначених у підпунктах а - е цього Пункту.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Тобто, з дня набрання чинності Законом України № 1423-IX від 28 квітня 2021 року з 27.05.2021 землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

На рахунок меж та цільового призначення бажаної позивачем земельної ділянки, то суд зазначає наступне.

Як встановлено із змісту оскаржуваного рішення, позивачу відмовлено в передачі земельної ділянки в оренду із посиланням на те, що згідно Плану зонування території села Агрономічне Вінницького району Вінницької області бажана земельна ділянка знаходиться в Зоні Ж-1.2 - Садибна забудова, яка призначена для розташування одноквартирних житлових будинків до трьох поверхів із земельними ділянками та зблокованих одно-двоквартирних житлових будинків на суміжних ділянках.

Втім, суд звертає увагу на те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 128/2833/17, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року та постановою Верховного Суду від 27 березня 2024 року, визнано протиправним та нечинним рішення Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21 серпня 2015 року "Про затвердження генерального плану села Агрономічне Вінницького району Вінницької області".

На переконання суду, визнання в судовому порядку нечинним рішення, яким затверджено генеральний план села Агрономічне Вінницького району Вінницької області, саме по собі призводить до втрати чинності рішенням цього ж органу місцевого самоврядування, яким затверджено план зонування території, оскільки план зонування території є складовою генерального плану та розробляється в складі такого генерального плану.

З огляду на викладене, суд погоджується із посиланнями представника позивача на те, що План зонування села Агрономічне не можливо вважати належною містобудівною документацією.

З приводу посилань представника відповідач на те, що рішення Агрономічної сільської ради від 18.05.2016 року №106 є чинним і не скасоване, а також те, що рішенням суду від 30.08.2021 по справі №128/2833/17 не встановлювались жодні обставини, які б стосувались рішення від 18.05.2016 року №106, суд зазначає наступне.

Так, із інформації КП "ДСС" судом встановлено, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №120/11385/24 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Агрономічної сільської ради про визнання протиправним та нечинним рішення Агрономічної сільської ради від 18 травня 2016 року № 106 "Про затвердження плану зонування села Агрономічне Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області".

Рішенням суду від 13.03.2025 по справі №120/11385/24 відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідне рішення суду набрало законної сили.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позову щодо визнання протиправним та нечинним рішення Агрономічної сільської ради від 18 травня 2016 року № 106, суд виходив із того, що із набранням законної сили рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 128/2833/17, яким визнано нечинним рішення Агрономічної сільської ради від 21 серпня 2015 року "Про затвердження генерального плану села Агрономічне Вінницького району Вінницької області", втрачає чинність і рішення Агрономічної сільської ради від 18 травня 2016 року № 106 "Про затвердження плану зонування села Агрономічне Вінницького району Вінницької області".

Таким чином, в межах розгляду справи №120/11385/24 суд дійшов висновку, що неможливо визнати нечинним рішення відповідача, яким затверджено план зонування села Агрономічне, адже таке рішення втратило чинність з набранням законної сили рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 128/2833/17, яким визнано нечинним рішення відповідача про затвердження генерального плану села Агрономічне.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відмова в наданні позивачу в оренду земельної ділянки із посиланням на невідповідність її місця розташування Плану зонування села Агрономічне, який є нечинним, не може вважатись обґрунтованою відмовою у наданні в оренду спірної земельної ділянки.

Будь-яких інших обґрунтованих підстав для відмови у наданні позивачу в оренду спірної земельної ділянки, оскаржуване рішення не містить.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та протиправність рішення Агрономічної сільської ради №2930 від 08.02.2024 та, як наслідок, наявність підстав для його скасування.

Визначаючись щодо вимог зобов`язального характеру, суд враховує наступне.

Так, оцінюючи позовні вимоги в цій частині, суд зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати...", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити...", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

За наслідками аналізу вказаних положень суд зазначає, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість у спірних правовідносинах повноваження відповідача не можуть вважатися дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій розглянути заяву громадянина про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви можуть бути лише визначені законом обставини.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18 та від 31.07.2020 у справі № 810/2474/18.

Тобто в кожній конкретній справі, що стосується відмови у наданні громадянину дозволу на розроблення документації із землеустрою суд, констатуючи незаконність наданої відмови, повинен впевнитись у тому, що за встановлених обставин справи не існує законних перешкод для надання такому громадянину відповідного дозволу.

Наведене також підтверджується положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом яких суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, оскільки з матеріалів справи вбачається існування обставин, що безпосередньо впливають на вирішення питання про можливість у наданні позивачу в оренду земельної ділянки, суд приходить до переконання, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути його клопотання (заяву) з урахуванням оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Перевіривши основні доводи позивача, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, а саме шляхом визнання протиправним та скасування рішення 52 сесії 8 скликання Агрономічної сільської ради від 08.02.2024 №2930 та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання (заяву) позивача про надання йому в оренду на 49 років земельну ділянку площею: 0,10 га, яка має кадастровий номер: :01:004:2185 для ведення городництва на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, з урахуванням правової оцінки, висловленої у рішенні суду за наслідками розгляду цієї справи.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини 3 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Агрономічної сільської ради від 08.02.2024 №2930.

Зобов`язати Агрономічну сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.12.2023 про надання в оренду земельної ділянки для ведення городництва, з кадастровим номером :01:004:2185, площею 0,10 га, яка розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, строком на 49 років, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, висловленої у рішенні суду за наслідками розгляду цієї справи.

В задоволенні решти вимог позову, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Агрономічної сільської ради.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Агрономічна сільська рада (вул. Центральна, 12, с. Агрономічне, Вінницька область, РНОКПП 04525998)

Повний текст рішення складено 02.06.2025.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна