Справа № 280/1668/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Справа № 280/1668/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

2) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років), з урахуванням висновків суду та з прийняттям відповідного рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач подав заяву про відстрочку до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про оформлення відстрочки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, проте відповідачем було відмовлено у її наданні. Підставою для відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації стало те, що в одному зі свідоцтв про народження дітей позивач не зазначений батьком. Позивач вказує, що згадана норма Закону не ставить його право на відстрочку у залежність від того, чи є він батьком таких дітей, водночас вирішальне значення має саме факт перебування дітей на утриманні. За наведених підстав позивач вказує на порушення його права на оформлення відстрочки, закріпленого п. 3 ч. 1 ст. 23 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

07.04.2025 на виконання ухвали суду від 24.03.2025 надійшла заява відповідача про долучення доказів по справі, а саме матеріали заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від 07.02.2025.

11.04.2025 судом отримано заяву відповідача на виконання ухвали суду (письмові пояснення), у якій зазначено, що дискреційними повноваженнями щодо розгляду заяв військовозобов`язаних про надання відстрочки та прийняття рішення щодо надання відстрочки військовозобов`язаним, які перебувають на військову обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 є Комісія з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до свідоцтв про народження, які були долучені до заяви про надання відстрочки, позивач є батьком двох дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , натомість у дитини ОСОБА_4 батьком зазначено ОСОБА_5 . Таким чином, позивач не є батьком трьох дітей. Згідно з протоколом від 11.02.2025 №7 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки до заяви не додано документи, які підтверджують право на відстрочку, а саме свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного, що є порушенням порядку звернення, визначеного пунктом 58 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560. До позову та заяви про надання відстрочки позивач не надав належних та допустимих доказів того, що в нього як у вітчима виникає обов`язок щодо утримання неповнолітнього ОСОБА_4 . Просить відмовити у задоволенні позову.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 10.03.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою від 24.03.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребував від ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали заяви ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за результатами розгляду якої протоколом від 11.02.2025 № 7 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки, з усіма доданими до заяви документами; протокол від 11.02.2025 № 7.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

07.02.2025 ОСОБА_1 із заявою про оформлення відстрочки на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви долучив: копію військового квитка, копію паспорта, копію РНОКПП, копію свідоцтва про народження НОМЕР_1 , копію свідоцтва про народження НОМЕР_2 , копію свідоцтва про народження НОМЕР_3 , копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 .

За результатами розгляду заяви та підтверджуючих документів щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.02.2025 № ВО/1724 роз`яснено про те, що протоколом від 11.02.2025 №7 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що заявник підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. До заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, не додано документи, які підтверджують право на відстрочку, а саме свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного, що є порушенням порядку звернення, визначеного пунктом 58 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.09.2015 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 . Батьки: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 .

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17.07.2020 Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_2 . Батьки: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_7 .

17.05.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , видане 17.05.2023 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 06.09.2023 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_3 . Батьки: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_7 .

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся із цим позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частинами першою, сьомою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася та діє, зокрема, на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: 1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; 2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України; 3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Законом № 3543-XII.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 23 Закону № 3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з абзацом дев`ятим пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок №560 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 56, 57 вказаного Порядку відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з пунктом 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Так, Додаток 5 цього Порядку визначає, що документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII є: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Відповідно до пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.

Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.

Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.

Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки як батьку трьох неповнолітніх дітей стало те, що фактично він не є рідним батьком для неповнолітнього ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.09.2015.

У контексті наведеного суд зазначає, що у Порядку № 560 визначено вичерпний перелік документів, який повинен надати військовозобов`язаний для отримання відстрочки, а саме:

1) свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства саме військовозобов`язаного;

2) один із документів, що підтверджує факт утримання військовозобов`язаним своїх трьох і більше дітей.

Позивачем надано відповідачу копію свідоцтв про народження ОСОБА_2 (серії НОМЕР_2 від 17.07.2020) та ОСОБА_3 (серії НОМЕР_3 від 06.09.2023), в яких підтверджено батьківство військовозобов`язаного ОСОБА_1 . Також надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 (серії НОМЕР_1 від 24.09.2015), у якому зазначено, що батьком дитини є ОСОБА_5 .

Встановлені обставини свідчать про те, що позивачем не було дотримано вимог Порядку № 560, оскільки не надано свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного.

Тобто, щодо ОСОБА_4 позивач є вітчимом, нерідним батьком дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю.

У постанові від 04.10.2024 у справі № 160/17962/23 Верховний Суд у схожих правовідносинах зазначив, що та обставина, що між батьками неповнолітньої дитини розірвано шлюб не звільняє біологічного батька від виконання обов`язку по вихованню своєї дитини та не зменшує обсяг його прав та обов`язків, оскільки приписами Сімейного кодексу України обов`язок по вихованню дитини покладено на її батька, а відповідно до частини першої статті 260 Сімейного кодексу України вітчим реалізовує таке право на добровільних засадах, тобто відсутні обґрунтовані підстави вважати, що на вітчима розповсюджуються положення ч. 1 ст. 23 Закону № 2232-ХІІ.

У зв`язку з вказаними висновками Верховного Суду у межах обставин розглядуваної справи суд враховує долучену до позову копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 (серії НОМЕР_5 від 07.10.2015), проте вказаний документ не був долучений до заяви ОСОБА_1 про оформлення відстрочки на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 07.02.2025 та, відповідно, не досліджувався комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аналогічна ситуація з долученими до позову копіями довідки ОСББ «Щаслива 9» від 23.01.2025 №23-01 та посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_6 . При цьому позивачем жодним чином не обґрунтовано надання вказаних документів лише до суду.

Суд зауважує, що подані до суду документи, які не були подані при зверненні із заявою про оформлення відстрочки, не можуть вважатися такими, що були наявні на момент прийняття комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 оскаржуваної відмови.

Із положень, закріплених у частині першій статті 2 КАС України, слідує, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому, адміністративний суд не призначений для виконання функцій суб`єктів владних повноважень у випадках, коли ці суб`єкти з якихось причин не виконали покладені на них функції. Дослідження судом обставин, які не були досліджені комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 при прийнятті рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є не що інше, як виконання судом функції підтвердження права на відстрочку замість комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому суперечить частині першій статті 2 КАС України, а також не відповідає конституційному принципу розподілу влад.

Отже, суд не має права досліджувати обставини, які стосуються підтвердження права на відстрочку, але які не були предметом дослідження комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки при прийнятті рішення про надання відстрочки.

Щодо наданої разом з позовом копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 31.10.2023 №297, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), то суд зазначає, що дослідження обставин та підстав звільнення позивача з військової служби не входить до предмету дослідження у розглядуваному спорі.

Суд звертає увагу позивача на висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 07.11.2024 у справі №340/2502/23, у яких суд касаційної інстанції зауважив, що визначальними для вирішення публічно-правового спору, чи є у чоловіка право на відстрочку від призову на військову службу, зважаючи на те, що у нього на утриманні перебуває троє дітей та ту обставину, що його сім`я є багатодітною, є встановлення факту перебування на утриманні військовозобов`язаного трьох і більше дітей віком до 18 років, і лише за вказаних обставин особа може реалізувати своє право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Водночас з долучених позивачем до заяви про оформлення відстрочки від 07.02.2025 не є можливим встановити смерть рідного батька ОСОБА_4 та його перебування на утриманні військовозобов`язаного ОСОБА_1 . Суд зауважує, що позивачем до вказаної заяви не надано свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного або підтвердження факту утримання військовозобов`язаним трьох і більше дітей.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII, тому рішення відповідача про відмову у є правомірним.

При цьому суд наголошує, що позивач не позбавлений права повторно звернутись у встановлений спосіб та до уповноваженого органу щодо отримання відстрочки від призову на військову службу із наданням необхідного пакету належним чином засвідчених документів.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_9 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02.06.2025.

Суддя К.В.Мінаєва