Справа № 200/3276/25
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року Справа№200/3276/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 31 травня 2016 року до 11 лютого 2025 року проходила службу в Департаменті патрульної поліції. Проте за час проходження служби отримував грошове забезпечення в меншому розмірі, ніж це встановлено. На думку позивача, відповідачем в період січень 2017 - лютий 2017, січень 2018 січень 2023 року невірно обраховано розмір премії, різниця з виплати якої складає 11260,60 грн. Окрім того, на думку позивача, відповідачем протиправно не виплачена премія за період з вересня 2019 року по січень 2023 року в розмірі 233176,20 грн.

У зв`язку з чим позивач звернулася до суду із даним позовом.

31 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі №200/2125/25, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, про що постановлена ухвала.

30 квітня 2025 року від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов, в якому зазначив, що визначення розміру премії працівника в межах наявного фонду грошового забезпечення є дискреційним повноваженням начальника ДПП.

Відповідно до наказу ДПП від 18.02.2016 № 134 «Про затвердження граничних розмірів виплати грошового забезпечення та заробітної плати працівникам Департаменту патрульної поліції» наказ ДПП від 22.01.2016 № 59 «Про затвердження базових розмірів премії поліцейських, керівних працівників, спеціалістів, службовців, фахівців, робітників Департаменту патрульної поліції» вважати таким, що втратив чинність з 01 лютого 2016 року, у зв`язку з чим, щомісячний розмір преміювання ОСОБА_2 встановлювався відповідно до наказів начальника ДПП.

На підставі наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

06 травня 2025 року виділені в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про:

1) визнання протиправною бездіяльності по проведенню виплати ОСОБА_1 заборгованості по різниці між нарахованою та виплаченою премією в розмірі 11260 (одинадцять тисяч двісті шістдесят) гривень 60 коп. в день звільнення;

2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті частини грошового забезпечення у вигляді різниці між нарахованою та виплаченою премією в розмірі 11260 (одинадцять тисяч двісті шістдесят) гривень 60 коп. (без вирахування податків і зборів);

3) стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати частини грошового забезпечення у вигляді різниці між нарахованою та виплаченою премією в розмірі 11260 (одинадцять тисяч двісті шістдесят) гривень 60 коп. за період з січня 2017 року по день звільнення в розмірі 10034 (десять тисяч тридцять чотири) гривні 07 коп. (без вирахування податків і зборів);

4) стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 компенсації у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати частини грошового забезпечення у вигляді різниці між нарахованою та виплаченою премією в розмірі 11260 (одинадцять тисяч двісті шістдесят) гривень 60 коп. за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку;

5) визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції по нарахуванню та проведенню виплати частини грошового забезпечення у зв`язку з неправильним встановленням премії за період з вересня 2019 року по січень 2023 року в розмірі 233176 (двісті тридцять три тисячі сто сімдесят шість) гривень 20 коп. в день звільнення;

6) стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті частини грошового забезпечення у зв`язку з неправильним встановленням премії за період з вересня 2019 року по січень 2023 року в розмірі 233176 (двісті тридцять три тисячі сто сімдесят шість) гривень 20 коп. (без вирахування податків і зборів);

7) стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати частини грошового забезпечення у зв`язку з неправильним встановленням премії за період з вересня 2019 року по січень 2023 року в розмірі 233176 (двісті тридцять три тисячі сто сімдесят шість) гривень 20 коп. за період з вересня 2019 року по день звільнення в розмірі 102720 (сто дві тисячі сімсот двадцять) гривень 39 коп. (без вирахування податків і зборів);

8) стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати частини грошового забезпечення у зв`язку з неправильним встановленням премії за період з вересня 2019 року по січень 2023 року в розмірі 233176 (двісті тридцять три тисячі сто сімдесят шість) гривень 20 коп. за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

07 травня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №200/3276/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про що постановлена ухвала.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність певних обставин справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , з 31.05.2016 року до 11.02.2025 року проходила службу в Департаменті патрульної поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції № 248 о/с від 11.02.2025 року, позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно наказів Департаменту патрульної поліції позивачу встановлено наступні відсоткові розміри премії: січень 2017 року - 57,134%, лютий 2017 року - 56,635%, січень 2018 - 122,952%, лютий 2018 - 129,266%, березень 2018 | 121,509%, квітень 2018, 129,618%, травень 2018 129,618%, червень 2018 - 110,511%, липень 2018 - 148,956%, серпень 2018 105,424 %, вересень 2018 - 100,517%, жовтень 2018 - 100,517%, листопад 2018 - 115,842 %, грудень 2018 - 253,71%, січень 2019 - 130,944%, лютий 2019 - 141,097%, березень 2019 - 141,097% , квітень 2019 - 141,097%, травень 2019 - 139,656% , липень 2019 - 129,461%, серпень 2019 - 125,105%, вересень 2019 - 37,898%, жовтень 2019 - 57,421%, листопад 2019 - 37,898%, грудень 2019 - 129,67%, січень 2020 - 44,327%, лютий 2020 - 44,327%, березень 2020 - 44,327%, квітень 2020 - 44,327%, травень 2020 - 44,327%, липень 2020 - 49,806%, серпень 2020 - 49,806%, вересень 2020 - 69,33%, жовтень 2020 - 49,806%, листопад 2020 - 49,806%, грудень 2020 - 64,137%, січень 2021 - 49,464%, лютий 2021% - 48,373%, квітень 2021 - 48,373%, травень 2021 - 46,998%, червень 2021 - 46,998%, липень 2021 - 46,369%, серпень 2021 - 46,369%, вересень 2021 - 46,369%, жовтень 2021 - 75,654%, листопад 2021 - 45,156%, грудень 2021 - 44,516%, січень 2022 - 60,135%, лютий 2022 - 60,135%, березень 2022 - 48,965%, квітень 2022 - 48,965%, травень 2022 - 46,413%, червень 2022 - 45,077%, липень 2022 - 44,076%, серпень 2022 - 38,719%, вересень 2022 - 36,067%, жовтень 2022 - 59,804 %, листопад 2022 - 51,344%, грудень 2022 - 71,115%, січень 2023 - 51,67%.

Спірні правовідносини виникли з приводу обрахунку та виплати премії позивачу за період січень 2017 - лютий 2017, січень 2018 січень 2023 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою ст.3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Поліцейські, відряджені до інших органів державної влади, установ, організацій та прикомандировані відповідно до цього Закону, отримують грошове забезпечення, враховуючи посадовий оклад за посадою, яку вони займають в органі, установі чи організації, до якої вони відряджені, а також інші види грошового забезпечення, визначені цим Законом. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Схему посадових окладів поліцейських за спеціальним званням поліцейських затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. N 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - постанова № 988).

Відповідно до п. 1 постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2 пункту 4 цієї постанови надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Аналогічні положення містяться у пункті 12 розділу 2 Порядку Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, в якому визначено, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Отже, характерною особливістю нарахування премії, порівняно з іншими складовими грошового забезпечення, наведеними у пункті 3 розділу ІІІ Порядку № 260 є те, що хоча зазначена виплата має постійний характер, однак її розмір не є сталим, з огляду на те, що такий визначається за рішенням керівника органу поліції щомісяця та її виплата проводиться в останній день місяця за поточний місяць.

Судом встановлено, що згідно наказів Департаменту патрульної поліції позивачу встановлено наступні відсоткові розміри премії: січень 2017 року - 57,134%, лютий 2017 року - 56,635%, січень 2018 - 122,952%, лютий 2018 - 129,266%, березень 2018 - 121,509%, квітень 2018, 129,618%, травень 2018 129,618%, червень 2018 - 110,511%, липень 2018 - 148,956%, серпень 2018 105,424 %, вересень 2018 - 100,517%, жовтень 2018 - 100,517%, листопад 2018 - 115,842 %, грудень 2018 - 253,71%, січень 2019 - 130,944%, лютий 2019 - 141,097%, березень 2019 - 141,097% , квітень 2019 - 141,097%, травень 2019 - 139,656% , липень 2019 - 129,461%, серпень 2019 - 125,105%, вересень 2019 - 37,898%, жовтень 2019 - 57,421%, листопад 2019 - 37,898%, грудень 2019 - 129,67%, січень 2020 - 44,327%, лютий 2020 - 44,327%, березень 2020 - 44,327%, квітень 2020 - 44,327%, травень 2020 - 44,327%, липень 2020 - 49,806%, серпень 2020 - 49,806%, вересень 2020 - 69,33%, жовтень 2020 - 49,806%, листопад 2020 - 49,806%, грудень 2020 - 64,137%, січень 2021 - 49,464%, лютий 2021% - 48,373%, квітень 2021 - 48,373%, травень 2021 - 46,998%, червень 2021 - 46,998%, липень 2021 - 46,369%, серпень 2021 - 46,369%, вересень 2021 - 46,369%, жовтень 2021 - 75,654%, листопад 2021 - 45,156%, грудень 2021 - 44,516%, січень 2022 - 60,135%, лютий 2022 - 60,135%, березень 2022 - 48,965%, квітень 2022 - 48,965%, травень 2022 - 46,413%, червень 2022 - 45,077%, липень 2022 - 44,076%, серпень 2022 - 38,719%, вересень 2022 - 36,067%, жовтень 2022 - 59,804 %, листопад 2022 - 51,344%, грудень 2022 - 71,115%, січень 2023 - 51,67%. Вищевказані накази не оскаржені та є чинними.

Суд звертає увагу, що встановлення премії є правом, а не обов`язком керівника, і її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат служби та виплачується у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення, а відтак, позовні вимоги про стягнення премії за період січень 2018 січень 2023 року є безпідставними.

Визначення розміру премії працівника в межах наявного фонду грошового забезпечення є дискреційним повноваженням керівника органу поліції.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноваженим на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а його дискреційні повноваження обмежені вимогами цих законів.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даної справи суд врахував висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі № 360/3119/21.

Враховуючи, що премія за період з січня 2018 по січень 2023 року, позивачу виплачена у розмірах, які встановлені відповідними наказами, що підтверджується відомостями про грошове забезпечення, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення премії (різниці) за період січень 2017 - лютий 2017 року, суд зазначає наступне.

Згідно наказів Департаменту патрульної поліції позивачу встановлено наступні відсоткові розміри премії: січень 2017 року - 57,134%, лютий 2017 року - 56,635%.

Таким чином, розмір премії повинен складати: січень 2017 року 4979,03 грн (57,134% *(2245,16 грн+1683,87 грн+1050 грн), лютий 2017 року 2973,34 грн (56,635% *(2400 грн+1800+1050 грн).

Разом з цим, згідно відомості про грошове забезпечення, позивачу нарахована та виплачена премія в наступному розмірі: січень 2017 року 639,98 грн, лютий 2017 року - 2907,84 грн.

Таким чином, позивач має право на виплату премії (різниці) в загальному розмірі 2270,24 грн (2204,74 грн - січень 2017 року, 65,50 грн- лютий 2017 року).

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат»(далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001(далі - Порядок № 159).

Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тобто, з аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку №159 вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) наявні порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) відбулася затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2017 року (справа №521/940/17).

Таким чином, за змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що відповідні суми, які підлягають виплаті позивачу, не тільки виплачені, але і нараховані.

Позивач та відповідач підтверджують не нарахування та не виплату позивачу належних сум грошового забезпечення на час звернення з позовом.

Суд наголошує, що виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу (заборгованості), отже, до виплати належних особі сум за рішенням суду, відсутня протиправність в діях відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсаційних виплат.

З огляду на викладене, ці вимоги є передчасними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2020 у справі №200/10820/19-а, від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, №818/1429/17 від 25.04.2019 та у справі №818/1393/17 від 12.11.2019, від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 року у справі № 220/11292/19-а, від 21 січня 2021 року у справі №160/35/20; від 21 грудня 2020 року у справі №520/2226/19; від 11 грудня 2020 року у справі № 200/10820/19-а, від 18 травня 2023 року у справі № 200/14129/19-а, від 20 квітня 2023 року у справі № 200/11746/19-а, від 24 січня 2023 року у справі № 200/10176/19-а, від 02 квітня 2024 року справа №560/8194/20, від 27 червня 2024 року у справі № 520/17342/18, від 31 липня 2024 року у справі №480/1704/19.

Щодо строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у рішенні від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22.

З огляду на зазначені обставини, позивачем не порушено строк звернення до суду з даним позовом.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового забезпечення підлягає частковому задоволенню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового забезпечення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 премії за період з 01 січня 2017 року до 28 лютого 2017 року в розмірі 2270,24 грн.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 премію за період з 01 січня 2017 року до 28 лютого 2017 року в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривні 24 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв