Справа № 160/27030/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Міністерство оборони України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-2, ВЧ НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-3, ВЧ НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Міністерство оборони України (далі третя особа, Міноборони України), в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо призову 13.07.2024 р. під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 13.07.2024 р. №248 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації резервіста військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який призваний та направлений в складі команди до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 );
- визнати протиправним та скасувати наказ від 13.07.2024 р. командира військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) в частині щодо призначення та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 28.08.2024 р. №171 командира військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) в частині щодо переведення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 );
- визнати протиправним та скасувати наказ від 28.08.2024 р. №256 командира військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) в частині щодо призначення та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 );
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) розглянути рапорт від 03.09.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , про звільнення з військової служби та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині рішення суду.
Вищезазначена позовна заява не відповідала вимогам ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), тому ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 р. була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що відповідно до Договору № 03.183.22 «про платне навчання лікаря-інтерна із числа громадян України», чинного з моменту його підписання, тобто з 15.07.2022 р., укладеного між Дніпровським державним медичним університетом та ОСОБА_1 , позивач є таким, що навчається в інтернатурі. Згідно із довідкою №1298 від 08.05.2024 р. КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, ОСОБА_1 зараховано до складу лікарів-інтернів для проходження інтернатури зі спеціальності «Хірургія» на договорній основі (Договір №16/2022 від 18.07.2022 р.) в період з 01.08.2022 р. по 31.03.2025 р. У зв`язку із оголошенням мобілізації та відповідно до наряду (розпорядження) начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 на призов резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації згідно указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.05.2024 р. №272/2024, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 (з основної діяльності) було видано наказ (витяг із наказу від 13.07.2024 р. №248 «Про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації»), яким молодшого сержанта ОСОБА_1 , 1984 року народження, наказано призвати та направити для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період резервістів та військовозобов`язаних, відповідно до поіменного списку резервістів та військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 . При цьому, у позовній заяві зауважено, що ОСОБА_1 в усній формі було повідомлено відповідача-1 про те, що в нього є право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури), як особи, яка зарахована на навчання до інтернатури, та на підтвердження цього факту ОСОБА_1 було надано відповідні документи (Договір №03.183.22 «на платне навчання лікаря інтерна із числа громадян України», додаткову угоду до Договору № 03.183.22, Договір №16/2022 «на платне навчання лікаря (провізора) інтерна із числа громадян України», довідку №1298 від 08.05.2024 р. «Про підтвердження проходження інтернатури ОСОБА_2 », Довідку від 03.07.2024 р. №730 «Інформація про поточне здобуття освіти», копії документів по оплаті за навчання). Позивач стверджує, що співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_5 було відмовлено в ознайомленні з вищевказаним переліком документів, які підтверджують право позивача на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відмовлено в їх прийнятті, та, як наслідок, ОСОБА_1 було незаконно мобілізовано та направлено до ВЧ НОМЕР_1 для проходження військової служби. Як зазначив позивач, неправомірні дії відповідача-1 щодо незаконної мобілізації позивача тривали і під час несення ним військової служби. 25.07.2024 р. ОСОБА_1 направлено до командування ВЧ НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби як незаконно призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації. У зв`язку із тим, що ВЧ НОМЕР_1 не було проінформовано позивача про результати розгляду його рапорту від 25.07.2024 р. про звільнення його з військової служби, представник позивача (адвокат Сергієнко Д.М.) 12.08.2024 р. направив на адресу ВЧ НОМЕР_1 (через Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (до складу якого входить ВЧ НОМЕР_1 ) електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_7 ) адвокатський запит з вимогою про термінове повідомлення про такі результати розгляду й листом від 20.08.2024 р. №4579 відповідач-2 повідомив про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби. У подальшому 03.09.2024 р. ОСОБА_1 було направлено до командування ВЧ НОМЕР_2 рапорт про звільнення його з військової служби як незаконно призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, однак станом на час складання відповідного адміністративного позову про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби нічого невідомо. При цьому, звільнення позивача з військової служби не відбулося. Отже, як наголошено у позовній заяві, з 01.08.2022 р. по 31.03.2025 р. позивач має статус особи, зарахованої на навчання до інтернатури, а тому у цей період не підлягав та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Окрім того, позивач наголосив, що обов`язок щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу покладено на відповідні районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому ІНФОРМАЦІЯ_2 мав обов`язок перевірити наявність чи відсутність підстави у позивача для одержання відстрочки від призову за мобілізацією. Враховуючи наведене, позивач вважає, що він, будучи у період спірних правовідносин особою, яка зарахована на навчання до інтернатури, був незаконно призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, у зв`язку з чим оскаржувані ним накази відповідачів підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Додатково ОСОБА_1 зауважив, що оскаржувані накази не вичерпали свою дію, оскільки неправомірні дії суб`єкта владних повноважень щодо незаконної мобілізації позивача тривають по цей час та він постійно перебуває в стані порушення своїх прав, які можна поновити виключно у спосіб скасування у відповідних частинах цих наказів. Іншого способу захисту порушених прав позивача не існує та заперечення цього призводить до ситуації, коли позивач взагалі буде позбавлений судового захисту.
З огляду на те, що в прохальній частині первісної редакції позовної заяви не було зазначено дат та номерів оскаржуваних наказів, суд був позбавлений можливості повноцінно перевірити відповідність позовної заяви вимогам встановленим КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 р. позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 , відповідача-3: Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Міністерство оборони України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.
У цій ухвалі суд встановив позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:
- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати підстави для поновлення строку, а також надати докази поважності причин його пропуску;
- належним чином засвідчену копію наказу від 13.07.2024 року командира Військової частини НОМЕР_1 та копію наказу від 28.08.2024 року №171 командира Військової частини НОМЕР_1 .
Цією ж ухвалою відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Також у вищезазначеній ухвалі суд витребував від ВЧ НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ):
- копію (засвідчену належним чином) наказу від 13.07.2024 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , про призначення його на посаду, про прийняття ним справ та посади і про вступ до виконання ним обов`язків за посадою у військовій частині НОМЕР_1 ;
- копію (засвідчену належним чином) наказу від 28.08.2024 №171 командира військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) в частині щодо переведення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).
Додатково у цій ухвалі суд:
1) зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 надати до суду разом із відзивом на позов, зокрема: особову справу ОСОБА_1 ; всі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ від 13.07.2024 року №248; докази отримання оскаржуваного наказу від 13.07.2024 року №248 позивачем;
2) зобов`язав ВЧ НОМЕР_1 надати до суду разом із відзивом на позов, зокрема: належним чином засвідчену копію витягу з наказу про зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; особову справу ОСОБА_1 ; всі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ від 13.07.2024 року; всі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ від 28.08.2024 року №171; докази направлення та отримання оскаржуваних наказів від 13.07.2024 року та від 28.08.2024 року №171 позивачем;
3) зобов`язав ВЧ НОМЕР_2 надати до суду разом із відзивом на позов, зокрема: належним чином засвідчену копію витягу з наказу про зарахування позивача до особового складу Військової частини НОМЕР_2 ; особову справу ОСОБА_1 ; всі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ від 28.08.2024 року №256; докази направлення та отримання оскаржуваного наказу від 28.08.2024 року №256 позивачем; належним чином завірену копію рапорту ОСОБА_1 від 03.09.2024 року щодо звільнення з військової зі штампом вхідної кореспонденції, з якої вбачається дата отримання такого рапорту Військовою частиною НОМЕР_2 , а також належним чином засвідчені копії всіх документів, що стосуються розгляду даного рапорту.
25.11.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшов від ІНФОРМАЦІЯ_5 відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив у задоволенні позову відмовити. Так, відповідач-1 зазначив, що військовослужбовець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , пройшов ВЛК у відповідності до діючого законодавства та був визнаний придатним для військової служби. При цьому, відповідач-1 зауважив, що позивач не надав до суду ані довідки комісії про те, що має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а ні доказів того, що звертався до ІНФОРМАЦІЯ_5 з актуальною заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації після видання останнього діючого на теперішній час Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації. Тобто, відповідно до пункту 58, 59, 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації» за №560 від 16.05.2024 р., статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», військовозобов`язаний ОСОБА_1 із актуальною заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 не звертався, й на час призову на військову службу під час мобілізації позивачу відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації оформлена не була, про своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 працівникам ІНФОРМАЦІЯ_5 , не повідомляв. Доказів про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 на теперішній час заявив про своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_9 або ОСОБА_1 оскаржив до суду бездіяльність комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо не розгляду заяви про надання відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до суду першої інстанції не надав, а тому військовослужбовець. Відповідач-1 вважає, що позивач безпідставно прийшов до висновку про незаконність наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на підставі лише наявності права на відстрочку. Додатково у відзиві на позовну заяву відповідач-1 зазначив, що обов`язок перевірки наявності відстрочки у військовозобов`язаного, виникає у ІНФОРМАЦІЯ_5 , лише після заявлення про наявність такого права військовозобов`язаним або якщо позивачу раніше вже надавалась відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, тоді у ІНФОРМАЦІЯ_5 , у разі продовження строку проведення мобілізації, виникає обов`язок перевірки підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини 1, пунктах 3, 4, 5 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, однак вказаного обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 не мав, так як ОСОБА_1 раніше не надавалась відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Відповідач-1 стверджує, що позивач був мобілізований до Збройних Сил України відповідно до вимог чинного законодавства України. Крім того, відповідач-1 зауважує, що з огляду на те, що позивача було призвано на військову службу під час мобілізації відповідно до вимог діючого законодавства, та на момент подання позовної заяви ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця, то стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не може бути застосована в зазначених правовідносинах.
05.12.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшли пояснення від Міноборони України щодо позову або відзиву, в яких третя особа просила відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Так, в поясненнях вказано, що представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 було надано документи Договір №03.183.22 «на платне навчання лікаря інтерна із числа громадян України», додаткову угоду до Договору №03.183.22, Договір №16/2022 «на платне навчання лікаря (провізора) інтерна із числа громадян України», довідки №1298 від 08.05.24 «Про підтвердження проходження інтернатури ОСОБА_2 », Довідки від 03.07.204 №730 «Інформація про поточне здобуття освіти», копії документів по оплаті за навчання. Але співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_5 було відмовлено в ознайомленні з вищевказаним переліком документів. Водночас, як зауважила третя особа, доказів які підтверджують вищеописані підстави до позову не додано. Крім того, третя особа звернула увагу на зміст відзиву на позовну заяву від ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якому відповідач-1 зауважив, що ОСОБА_1 з актуальною заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 не звертався, й на час призову на військову службу під час мобілізації позивачу відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації оформлена не була, про своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації позивач працівникам ІНФОРМАЦІЯ_5 , не повідомляв. Доказів про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 на теперішній час заявив про своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_9 або ОСОБА_1 оскаржив до суду бездіяльність комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо не розгляду заяви про надання відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до суду першої інстанції не надав. Вищенаведене, на думку третьої особи, свідчить про порушення позивачем свого обов`язку особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що і спричинило виникнення спірних правовідносин.
13.12.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшов від ВЧ НОМЕР_1 відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив у задоволенні позову відмовити. Так, відповідач-2 зазначив, що згідно зі ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Відтак, відповідач-2 вважає, що з моменту набуття позивачем статусу військовослужбовця підстави для його звільнення з військової служби регламентовано ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», згідно якої підстава для звільнення з військової служби як незаконно призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, - відсутня. Враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 , на думку ВЧ НОМЕР_1 , є безпідставною, а позиція позивача щодо ВЧ НОМЕР_1 перебуває у площині припущень самого позивача, й жодних документів, свідчень чи фактичних підстав, які можна розглядати як належні, допустимі, достовірні та достатні докази у розумінні ст. 72-76 КАС України ОСОБА_1 не надано взагалі. При цьому, відповідач-2 зауважує, що, навіть, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, позивач має процесуальний обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а з огляду на положення ч. 3 ст. 242 КАС України, врахованими при розгляді справи можуть бути тільки ті обставини, які підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Відповідач-2 наголошує, що жодних доказів які б свідчили про його протиправну бездіяльність Позивачем не наведено взагалі, оскільки відповідачем-2 виконано всі вимоги та приписи керівних документів, зокрема Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. №170, якими врегульовано порядок проходження військової служби, зокрема і звільнення з військової служби.
19.12.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшов від ВЧ НОМЕР_2 відзив на позовну заяву, в якому відповідач-3 заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просив у задоволенні позову відмовити. Так, відповідач-3 зазначив, що за колом осіб бронювання стосується тільки військовозобов`язаних і є для них підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. В свою чергу, як зауважив відповідач-3, звільнення з військової служби стосується військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу. Отже, за змістом і метою бронювання військовозобов`язаних осіб, на думку ВЧ НОМЕР_2 , не стосується правовідносин, пов`язаних зі звільненням військовослужбовців із військової служби. Тому факт бронювання військовозобов`язаної особи після її призову на військову службу не може розглядатися як поважна причина для її звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З огляду на те, що позивач був призваний на військову службу 13.07.2024 р. під час мобілізації в умовах воєнного стану, то, на думку відповідача-3, ОСОБА_1 втратив статус військовозобов`язаної особи і набув статусу військовослужбовця, а відтак Договір № 03.183.22 про платне навчання лікаря-інтерна від 15.07.2022 р. та довідка №1298 від 08.05.24 р. КП Криворізька міська клінічна лікарня №2, не є підставою для звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Як стверджує відповідач-3, відсутність передумов для звільнення позивача з військової служби з вищевказаної підстави, свідчить про правомірність оскаржуваної поведінки ВЧ НОМЕР_2 .
20.12.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшло від ВЧ НОМЕР_1 клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
24.12.2024 р. до суду надійшли від представника позивача заперечення на клопотання про зупинення розгляду справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 р. у задоволенні клопотання ВЧ НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі відмовлено.
Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що станом на 24.12.2024 р. відповідачами не виконано вимоги ухвали суду від 11.11.2024 р. та не надано витребуваних судом доказів.
Окрім того, в матеріалах справи були відсутні копії оскаржуваних позивачем наказів, а саме: наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2024 р. стосовно зарахування позивача до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , призначення його на посаду, прийняття ним справ та посади і про вступ до виконання ним обов`язків за посадою у ВЧ НОМЕР_1 , а також наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №171 від 28.08.2024 р. щодо переведення позивача до списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 .
З огляду на викладене, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 р. суд вдруге витребував у відповідачів докази, зазначені в ухвалі суду про відкриття провадження по справі від 11.11.2024 р.
Цією ж ухвалою суд зупинив провадження у справі до надання витребуваних доказів по справі.
Вищезазначена ухвала суду була направлена та доставлена до електронних кабінетів відповідачів 27.12.2024 р., що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
Разом з тим, станом на 08.04.2025 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення) відповідачем-1 вимоги ухвали суду не виконано й не надано до суду жодного з витребуваних доказів. При цьому, відповідачем-1 не повідомлено про наявність об`єктивних причин неможливості надання до суду витребуваних доказів.
02.01.2025 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшло від ВЧ НОМЕР_1 клопотання про приєднання до матеріалів справи, до якого, зокрема, додано копії витягів з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 за №171 від 28.08.2024 р. та за №123 від 13.07.2024 р.
06.01.2025 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшло від ВЧ НОМЕР_2 клопотання про долучення доказів з додатками.
Перевіривши подані до суду докази, судом встановлено, що витребувані докази не надано відповідачем-3 до суду у повному обсязі.
18.03.2025 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшли від ВЧ НОМЕР_1 додаткові пояснення у справі, в яких відповідач-2 звернувся до суду з проханням врахувати під час розгляду справи, що визнання процедури призову протиправною не спричиняє звільнення незаконно мобілізованого з військової служби, тобто, не відновлює попереднього становища особи, призваної на військову службу, про що зазначив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.02.2025 р. по справі 160/2592/23 за позовом військовослужбовця до районного ТЦК і військової частини про визнання протиправними дій щодо призову і зобов`язання прийняти рішення про звільнення зі служби. Також відповідач-2 звернув увагу на правову позицію Верховного Суду, який наголосив, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Відтак, на думку ВЧ НОМЕР_1 , обраний позивачем спосіб захисту не відповідає суті порушеного права позивача, а задоволення цієї вимоги щодо ВЧ НОМЕР_1 не приведе до поновлення такого права, у зв`язку з чим відповідач-2 просить суд врахувати практику висловлену Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 05.02.2025 р. по справі №160/2592/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 р. суд втретє витребував від ІНФОРМАЦІЯ_5 :
- особову справу або обліково-послужну картку військовослужбовця ОСОБА_1 (за наявності);
- всі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ від 13.07.2024 р. №248;
- докази отримання витягу з оскаржуваного наказу від 13.07.2024 р. №248 позивачем.
Також суд втретє витребував від ВЧ НОМЕР_1 :
- всі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ від 13.07.2024 р. №123 (зокрема, іменний список ІНФОРМАЦІЯ_5 );
- всі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ від 28.08.2024 р. №171 (зокрема: витяг з наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №1107-РС від 24.08.2024 р., рапорт про здачу справ та посади молодшого сержанта ОСОБА_1 та припис командира військової частини НОМЕР_1 );
- докази направлення та отримання оскаржуваних наказів від 13.07.2024 р. №123 та від 28.08.2024 р. №171 позивачем.
Крім того, за вищевказаною ухвалою судом втретє витребувано від ВЧ НОМЕР_2 :
- особову справу або обліково-послужну картку військовослужбовця ОСОБА_1 ;
- всі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ від 28.08.2024 р. №256 (зокрема: витяг з наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №1107-РС від 24.08.2024 р. та припис від 28.08.2024 р. №4735);
- докази направлення та отримання витягу з оскаржуваного наказу від 28.08.2024 р. №256 позивачем.
Цією ж ухвалою суд продовжив строк зупинення провадження у справі до надання учасниками справи витребуваних судом доказів.
Вищезазначена ухвала суду була направлена та доставлена до електронних кабінетів відповідачів 10.04.2025 р., що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
Разом з тим, станом на 02.05.2025 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення) відповідачем-1 вимоги ухвали суду не виконано й не надано до суду жодного з витребуваних доказів. При цьому, відповідачем-1 не повідомлено про наявність об`єктивних причин неможливості надання до суду витребуваних доказів.
10.04.2025 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшло від ВЧ НОМЕР_2 клопотання про долучення доказів з додатками, однак судом встановлено, що витребувані докази не надано відповідачем-3 до суду у повному обсязі.
Так, зокрема, відповідачем-3 не надано на виконання вимог ухвал суду доказів направлення та отримання витягу з оскаржуваного наказу від 28.08.2024 р. №256 позивачем й одночасно з цим не повідомлено про наявність об`єктивних причин неможливості надання до суду витребуваних доказів.
01.05.2025 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшла від ВЧ НОМЕР_1 заява про неможливість подати доказ у встановлені строки, в якій Військова частина НОМЕР_1 повідомила суд про неможливість надання частини доказів у зв`язку з відсутністю пункту постійної дислокації, задіянність у веденні бойових дій щодо стримання агресії російської федерації, а також з посиланням на переміщення документів за 2024 рік до архів та із зауваженням щодо продовження їх пошуку.
З огляду на викладене відповідачем-2 заявлено до суду клопотання про продовження строку для пошуку та надання витребуваних документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 р. суд вчетверте витребував від ІНФОРМАЦІЯ_5 :
- особову справу або обліково-послужну картку військовослужбовця ОСОБА_1 (за наявності);
- всі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуваний наказ від 13.07.2024 р. №248;
- докази отримання витягу з оскаржуваного наказу від 13.07.2024 р. №248 позивачем.
Також суд вчетверте витребував від ВЧ НОМЕР_2 :
- докази направлення та отримання витягу з оскаржуваного наказу від 28.08.2024 р. №256 позивачем або пояснення щодо відсутності таких доказів.
Цією ж ухвалою суд задовольнив клопотання ВЧ НОМЕР_1 про продовження строку для подання витребуваних судом документів у справі та ухвалив продовжити ВЧ НОМЕР_1 строк для подання витребуваних судом документів протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Також суд продовжив строк зупинення провадження у справі до надання учасниками справи витребуваних судом доказів.
Вищезазначена ухвала суду була направлена та доставлена до електронних кабінетів відповідачів 02.05.2025 р. о 19:49 год., що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
Разом з тим, станом на 15.05.2025 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення) відповідачем-1 вимоги ухвали суду не виконано й не надано до суду жодного з витребуваних доказів. При цьому, відповідачем-1 не повідомлено про наявність об`єктивних причин неможливості надання до суду витребуваних доказів.
До суду через систему «Електронний суд» надійшло від ВЧ НОМЕР_2 клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 р. поновлено провадження по справі.
Згідно із приписами ч. 6 ст. 77 КАС України, у разі якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.07.2022 р. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 ) уклав із Дніпровським державним медичним університетом договір №03.183.22 «про платне навчання лікаря-інтерна із числа громадян України» і додаткову угоду до цього договору й згідно із довідкою Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради за №1298 від 08.05.2024 р., ОСОБА_1 зараховано до складу лікарів-інтернів для проходження інтернатури зі спеціальності «Хірургія» на договорній основі (Договір №16/2022 від 18.07.2022 р.) в період з 01.08.2022 р. по 31.03.2025 р.
Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» за №248 від 13.07.2024 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 наказано призвати та направити для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період резервістів і військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку резервістів і військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 .
У відповідності до наданого на виконання вимог ухвал суду Поіменного списку військовозобов`язаних, які призначені ІНФОРМАЦІЯ_2 і відправлені у складі команди НОМЕР_1 за №1/3800 від 13.07.2024 р. позивача, визнаного за висновком ВЛК придатним до військової служби та рекомендованого до проходження військової служби, було направлено автомобільним транспортом для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 .
У період з 13.07.2024 р. по 27.08.2024 р. (включно) ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , та у подальшому у період з 28.08.2024 р. проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , що відображено у військовому квитку позивача серії НОМЕР_7 та обліково-послужній картці до військового квитка позивача.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №123 від 13.07.2024 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 , військовослужбовця, призваного на військову службу під час мобілізації з 13.07.2024 р. наказано зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (продукти за каталогом) з 14.07.2024 р., призначити на посаду фельдшера евакуаційного відділення медичної роти, і вважати таким, що з 13.07.2024 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадовою.
ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із письмовим рапортом від 25.07..2024 р., в якому просив звільнити його з військової служби, як незаконно призваного на військову службу під час мобілізації на особливий період. Посилаючись на положення п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивач в рапорті зазначив, що ним було укладено із Дніпровським державним медичним університетом договір №03.183.22 «про платне навчання лікаря-інтерна із числа громадян України» (чинного з 15.07.2022 р.), тому він є таким, що навчається в інтернатурі. Також ОСОБА_1 повідомив в рапорті, що його згідно довідки КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР за №1298 від 08.05.2024 р. було зараховано до складу лікарів-інтернів для проходження інтернатури зі спеціальністю «Хірургія» на договірній основі (договір від 18.07.2022 р. №16/2022) у період з 01.08.2022 р. по 31.03.2025 р.
Разом з цим рапортом (згідно з переліком) позивачем були надані копії (нотаріально засвідчені): паспорту позивача, довідки про присвоєння ОСОБА_1 ідентифікаційного номера, довідки від 12.07.2024 р. №311, договору №03.183.22, додаткової угоди до договору №03.183.22, договору №16/2022, довідки №1298 від 08.05.2024 р., довідки №03.07.2024 р. №730 та копії документів по оплаті за навчання.
Вищезазначений рапорт з додатками був направлений засобами поштового зв`язку (через АТ «Укрпошта) на адресу ВЧ НОМЕР_1 (поштове відправлення за № НОМЕР_8 ), однак доказів отримання відповідачем-2 даного поштового відправлення позивачем до суду не надано.
Згідно з наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) за №1107-РС від 24.08.2024 р. (пункт 28), молодшого сержанта ОСОБА_1 , фельдшера евакуаційного відділення медичної роти наказано ВЧ НОМЕР_1 звільнити з займаних посад і призначити до 20 запасної роти ВЧ НОМЕР_2 санітарним інструктором медичного пункту батальйону морської піхоти, ВОС-879659М.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №171 від 28.08.2024 р. (пункт 52) позивача наказано вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, з 28.08.2024 р. позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Приписом т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 №4735 від 28.08.2024 р., винесеним на підставі наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) за №1107-РС від 24.08.2024 р., молодшому сержанту ОСОБА_1 було запропоновано 28.04.2024 р. вибути до ВЧ НОМЕР_2 . Строк прибуття: 29.08.2024 р.
Згідно з витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) за №256 від 28.08.2024 р. (пункт 13) позивача зараховано до списків ВЧ НОМЕР_2 та наказано вважати таким, що прийняв справи та посаду, а також наказано зарахувати на всі види забезпечення з 29.08.2024 р.
У подальшому ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_2 із письмовим рапортом від 03.09.2024 р., в якому просив звільнити його з військової служби, як незаконно призваного на військову службу під час мобілізації на особливий період. Посилаючись на положення п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивач в рапорті зазначив, що ним було укладено із Дніпровським державним медичним університетом договір №03.183.22 «про платне навчання лікаря-інтерна із числа громадян України» (чинного з 15.07.2022 р.), тому він є таким, що навчається в інтернатурі. Також ОСОБА_1 повідомив в рапорті, що його згідно довідки КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР за №1298 від 08.05.2024 р. було зараховано до складу лікарів-інтернів для проходження інтернатури зі спеціальністю «Хірургія» на договірній основі (договір від 18.07.2022 р. №16/2022) у період з 01.08.2022 р. по 31.03.2025 р.
Разом з цим рапортом (згідно з переліком) позивачем були надані копії (нотаріально засвідчені): паспорту позивача, довідки про присвоєння ОСОБА_1 ідентифікаційного номера, довідки від 12.07.2024 р. №311, договору №03.183.22, додаткової угоди до договору №03.183.22, договору №16/2022, довідки №1298 від 08.05.2024 р., довідки №03.07.2024 р. №730 та копії документів по оплаті за навчання.
Вищезазначений рапорт зареєстровано у ВЧ НОМЕР_2 за вх. №4597/к від 28.09.2024 р.
На виконання вимог ухвал суду відповідачем-3 було надано копію вищезазначеного рапорту позивача, на яких наявна резолюція уповноваженої особи ВЧ НОМЕР_2 про те, що звільнення позивача зі служби «не погоджено» з приміткою про відсутність підстав для звільнення в Законі із зазначенням дати «01.10.24».
Не погодившись з діями відповідача-1 та із оскаржуваними наказами відповідачів, ОСОБА_1 звернувся за захистом власних прав та інтересів до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини 1ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 р. (далі Закон №2232-XII) (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. (ч. 3ст. 1 Закон № 2232-XII)
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст.1 Закону № 2232-XII).
Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
За приписами частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. (ч. 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ).
Згідно із ч. 6 ст. 2 Закону №2232-XII, одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За приписами ст. 1 Закону України "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 р. (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р. (затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 р.), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 р. (затвердженим Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022 р.) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено та триває мобілізація.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12.05.2015 р. (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 Закону №2232-ХІІ, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України підлягають, крім іншого, військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання.
Згідно з абзацами 1, 2 ч. 1 ст. 39 Закону №2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ від 21.10.1993 р. (далі Закон №3543-ХІІ) (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII, громадяни зобов`язані, окрім іншого, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). (абз. 1 ч. 5 ст. 22 Закону №3543-ХІІ).
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, тобто період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, належить до військової служби за призовом.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 р. (далі Положення №154, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
За змістом положень пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:
ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;
розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Судом встановлено, що за Висновком військово-лікарської комісії позивача було піддано медичному огляду, та за результатами якого визнано придатним до військової служби.
Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» за №248 від 13.07.2024 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 наказано призвати та направити для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період резервістів і військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку резервістів і військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №123 від 13.07.2024 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 , військовослужбовця, призваного на військову службу під час мобілізації з 13.07.2024 р. наказано зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (продукти за каталогом) з 14.07.2024 р., призначити на посаду фельдшера евакуаційного відділення медичної роти, і вважати таким, що з 13.07.2024 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадовою.
У подальшому згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №171 від 28.08.2024 р., позивача, призначеного за наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) за №1107-РС від 24.08.2024 р. на посаду санітарного інструктора медичного пункту батальйону морської піхоти ВЧ НОМЕР_9 , наказано вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, виключено з 28.08.2024 р. зі списків особового складу частини та всіх забезпечення.
Надалі згідно з витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) за №256 від 28.08.2024 р. (пункт 13) позивача було зараховано до списків ВЧ НОМЕР_2 та наказано вважати таким, що прийняв справи та посаду, а також наказано зарахувати на всі види забезпечення з 29.08.2024 р.
Одночасно із цим, позивач вважає, що відповідач-1 не мав права призивати його на військову службу у зв`язку із наявністю у останнього права на відстрочку.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Відповідно до ч. 7 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 р. затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі Порядок №560).
Відповідно до п. 56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Згідно з п. 57 Порядку № 560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з п. 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (пункт 59 Порядку №560).
За правилами пункту 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Слід зазначити, що у відповідності до положень п.п. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 р., призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 11.04.2024 р. по справі №520/7954/22, де зазначено, що «право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом, зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця».
Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постановах від 22.05.2023 р. по справі №260/1851/22, від 18.01.2024 р. у справі №280/6033/22, від 11.04.2024 р. у справі №520/7954/22.
Суд наголошує, що ОСОБА_1 не надав до суду доказів на підтвердження того, що він або його уповноважений представник зверталися до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з заявами про надання відстрочки, та що йому було надано відстрочку від призову на військову служу у встановлений законодавством спосіб.
Водночас, суд зауважує, що наявність у позивача права на відстрочку не є безумовним свідченням того, що таке право ним буде реалізовано.
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що позивач, будучи військовозобов`язаним, підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п. 81 Порядку №560, призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах ОСОБА_1 не надав належних, достатніх та достовірних доказів протиправності дій відповідача-1 щодо призову позивача на військову службу 13.07.2024 р. під час мобілізації, а також доказів протиправності наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (в частині, що стосується позивача) за №248 від 13.07.2024 р., у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Стосовно похідних позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів командирів ВЧ НОМЕР_1 і ВЧ НОМЕР_2 слід зазначити таке.
Порушення порядку призову позивача на військову службу за мобілізацією не є взаємопов`язаним із діяннями командування військових частин щодо зарахування позивача до списків особового складу військових частин, а також виключення його з цих списків та переведення для проходження служби на новому місці.
Пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
Індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №2-зп від 23.06.1997 р. у справі №3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».
У пункті 5 рішення Конституційного Суду України №9-рп/2008 від 22.04.2008 р. у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.
В контексті зазначеного суд звертає увагу на приписи пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р., відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-XII. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Частина 3 статті 24 Закону №2232-XII передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
З наведеного суд дійшов до висновку, що оскаржувані накази є актами індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби. Після видання спірних наказів виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-XII та Положенням №1153/2008. Даними актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказів про призов.
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 р. у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 р. у справі №816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 р. у справі №9901/96/21, від 27.10.2022 р. у справі №П/9901/97/21).
Виходячи із зазначеної в даних судових рішеннях Верховного Суду правових висновків та екстраполюючи їх на правовідносини, які досліджуються у справі, що розглядається, суд зазначає, що скасування після їх реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваних позивачем актів індивідуальної дії про його призов та призначення до військової частини порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.
Так, за результатами розгляду цієї справи судом не встановлено порушення порядку призову позивача на військову службу за мобілізацією.
Інші підстави незаконності оскаржуваних позивачем наказів командирів ВЧ НОМЕР_1 і ВЧ НОМЕР_2 у позовній заяві не зазначені й в ході розгляду справи судом не встановлені, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів відповідача-2 і відповідача-3 (в частинах, що стосуються позивача), у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.
Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача-3 розглянути рапорт позивача від 03.09.2024 р. про звільнення з військової служби та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині рішення суду, слід зазначити таке.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі спочатку у ВЧ НОМЕР_1 , після чого проходив військову службу в складі ВЧ НОМЕР_2 .
Під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_2 позивач звернувся до командира військової частини із письмовим рапортом від 03.09.2024 р., в якому просив звільнити його з військової служби, як незаконно призваного на військову службу під час мобілізації на особливий період. Посилаючись на положення п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Вищезазначений рапорт зареєстровано у ВЧ НОМЕР_2 за вх. №4597/к від 28.09.2024 р. та згідно з наявної на ньому резолюції звільнення позивача зі служби «не погоджено» з приміткою про відсутність підстав для звільнення в Законі із зазначенням дати «01.10.24».
Наведене свідчить про те, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом поданий ним до командування ВЧ НОМЕР_2 рапорт про звільнення з військової служби вже було розглянуто й у задоволенні цього рапорту відповідачем-3 відмовлено.
Суд зауважує, що позивач почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації та набув статусу військовослужбовця.
При цьому, підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період визначені частиною 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Отже, після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р.
Цими актами законодавства не передбачено звільнення чи виключення з військової служби шляхом скасування наказу про призов. Цей наказ вже реалізований, та позивач був зарахований до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.
Також в контексті викладеного вище варто наголосити, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду від 05.02.2025 р. по справі №160/2592/23 при розгляді подібних до спірних правовідносин та в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при розгляді цієї справи.
З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до приписів статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із приписами ч. 1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Міністерство оборони України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.06.2025 р.

Суддя О.М. Неклеса