Справа № 480/13250/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 р. Справа № 480/13250/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, м. Суми, повний текст складено 07.03.25 по справі № 480/13250/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене у формі протоколу від 08.12.2023, а саме в частині обрахованого розміру призначеної позивачу пенсії по інвалідності;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії по інвалідності, з урахуванням надбавки на двох малолітніх дітей в розмірі 150 грн на кожну дитину, у відповідності до пп. 3 п. 4 постанови КМУ № 654 від 16.07.2008, а також провести виплату позивачу утвореної заборгованості, починаючи з часу призначення його пенсії - з 20.09.2023.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем позивачу до пенсії по інвалідності не було встановлено щомісячну надбавку на двох малолітніх дітей. Відповідач не встановив таку надбавку, оскільки, на думку відповідача, позивач не надав необхідних документів, які підтверджують певні факти, в тому числі, які стосуються того, що позивач не працює, а також того, що у нього на утриманні перебуває дві малолітні дитини. Проте позивач з вказаним не погодився та стверджує, що наданих документів було достатньо для встановлення необхідних фактів, а інших документів, чіткого їх переліку, тощо чинне законодавство не передбачає. Тому поведінка позивача є протиправною.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не нарахування з 20.09.2023 до пенсії ОСОБА_1 надбавки на двох дітей у розмірі 150 грн на кожну дитину, передбаченої пп. 3 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати та виплатити з 20.09.2023 ОСОБА_1 пенсію, з урахуванням надбавки на двох дітей у розмірі 150 грн на кожну дитину, передбаченої пп. 3 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654, а також з урахуванням виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 858 грн 88 коп. на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що позивачем при подачі заяви про призначення пенсії не надано документів на підтвердження факту звільнення у обсязі та вигляді, встановленому п. 2.21 Порядку 22-1, що залишено позо увагою судом першої інстанції.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивача 28.07.2023 було звільнено з посади помічника судді Сумського апеляційного суду (а.с.15, 33).

Позивач 20.10.2023 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. До вказаної заяви було додано: свідоцтво про народження 31.10.2013 ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з апостильованим його перекладом; трудова книжка; рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.07.2019 у справі № 591/3750/19 про стягнення з позивача з 11.06.2019 аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення нею повноліття (а.с.16-18, 36-44).

Факт подання всіх зазначених вище документів, а саме при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії від 20.10.2023, відповідачем не спростовано.

За результатами розгляду заяви позивача та доданих документів відповідачем було призначено позивачу з 20.09.2023 пенсію по інвалідності за нормами Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', що підтверджується відповідачем (а.с.67).

Позивач 31.10.2023 звернувся до відповідача із заявою про донарахування надбавки до пенсії на двох малолітніх дітей в розмірі 150 грн на кожну дитину та здійснення перерахунку пенсії з врахуванням такої надбавки. В листі позивач зазначав, що ним фактично раніше вже було подано відповідні документи, проте йому не було нараховано надбавку до пенсії (а.с.7).

Відповідач, листом від 13.11.2023, повідомив позивача, що надбавка не встановлювалась, оскільки в матеріалах пенсійної справи відсутня інформація про звільнення позивача з роботи, а також у зв`язку з ненаданням позивачем документів про перебування на його утриманні непрацездатних членів сім`ї (а.с.8).

Оскільки позивачу з моменту призначення пенсії по інвалідності не було встановлено надбавку до пенсії у розмірі 150 грн на кожну дитину, то він звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував позиції позивача, а тому не довів перед судом, що ним, відповідно до норми ч.2 ст.2 КАС України, було прийнято обгрунтоване (мотивоване) рішення, з урахуванням всіх обставин, про не встановлення позивачу щомісячної надбавки у розмірі 150 грн на кожну дитину.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (ст. 4 Закон № 1058).

Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

У відповідності до приписів п. «а» ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII, до пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюється надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї (статті 37, 38, 40, 41), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі соціальної пенсії, передбаченої для відповідної категорії непрацездатних.

Підпунктом 3 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 р. № 654 установлено, що з 01.09.2008 р. непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років, надбавка до пенсії за віком, по інвалідності та за вислугу років, передбачена Законами України "Про пенсійне забезпечення" і "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виплачується у розмірі 150 гривень на кожну дитину.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Підпунктом 1 п. 2.6 розділу ІІ Порядку, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції від 20.04.2023), передбачено, що при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються документи про перебування на утриманні заявника непрацездатних членів сім`ї.

Основним питанням у справі є те, чи мав позивач право на таку доплату (з урахуванням наданих відповідачу доказів). Суд зазначає, що мав. Отже, фактично відповідачу потрібно було перевірити два факти, по-перше, чи не працює позивач, та, по-друге, чи має позивач на утриманні малолітніх дітей. Такі факти відповідач не перевірив, а тому його бездіяльність є протиправною.

Щодо фактів, що особа не працює, колегія суддів зазначає наступне.

Документами, які підтверджують, що особа не працює є: копія наказу (розпорядження) про звільнення з роботи, трудова книжка або відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, індивідуальні відомості про застраховану особу, що додаються органом, що призначає пенсію, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними (п.2.21 розділу ІІ Порядку № 22-1).

Судом встановлено, що відповідачу разом із заявою про призначення пенсії було подано трудову книжку, де за № 21 наявний запис про звільнення позивача з роботи 28.07.2023. Така ж інформація наявна в електронній трудовій книжці позивача на сайті веб-порталу ПФУ. Довідкою за формою ОК-5 підтверджується інформація з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що з серпня 2023 року у позивача відсутній дохід. Згідно з листом Сумського апеляційного суду від 28.12.2023 № ПУБ-28-Б/2023, який наявний в матеріалах справи, інформація про звільнення позивача була подана до ПФУ 03.10.2023. У клопотанні від 08.01.2024 відповідач зазначив, що інформація про працевлаштування позивача відсутня.

Отже, відповідачу було відомо, що позивач не працює станом на 20.09.2023. Зворотнього відповідач не довів. Крім того, відповідач не довів, що був позбавлений можливості перевірити таку інформацію, а саме отримати відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, інших баз, тощо.

Щодо доказів утримання дітей, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до норми ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає (ч.2 ст. 202 СК України).

Стосовно ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що позивач разом із заявою про призначення пенсії надав відповідачу: свідоцтво про народження 31.10.2013 ОСОБА_2 , де батьками зазначено позивача та ОСОБА_4 ; рішення суду у справі № 591/3750/19 про стягнення з позивача аліментів з 11.06.2019 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що зазначеним вище нормами як Порядку так і постанови КМУ не визначено переліку документів, що підтверджують факт утримання особою дітей. Пункти 2.11 та 2.22 розділу ІІ Порядку не стосуються таких документів. Вказані документи, а саме свідоцтво і рішення, підтверджують факт перебування на утриманні позивача вказаної дитини. Проте відповідач вказаного не врахував.

Стосовно ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що позивач разом із заявою про призначення пенсії надав відповідачу: свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з апостильованим його перекладом, де батьками зазначено позивача та ОСОБА_5 .

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначеними вище нормами як Порядку так і постанови КМУ не визначено переліку документів, що підтверджують факт утримання особою дітей. Вказані документи, а саме свідоцтво, за відсутності обґрунтованих сумнівів відповідача, підтверджують факт перебування на утриманні позивача вказаної дитини. Проте відповідач вказаного також не врахував.

Щодо питання місця проживання дітей.

Відповідно до наданих витягів з реєстру ТГ: ОСОБА_2 зареєстрована зі своєю матір`ю ОСОБА_6 (поперереднє прізвище - ОСОБА_7 ) за адресою АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ; позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

Суд зазначає, що факт реєстрації місця проживання позивача та його двох дітей за різними адресами, враховуючи надання відповідачу двох свідоцтв про народження та рішення про стягнення аліментів, не впливає на обов`язок позивача утримувати малолітніх дітей.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи вище викладені обставини у справі, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року по справі № 480/13250/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 по справі № 480/13250/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова