Справа № 160/902/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2025 рокуСправа №160/902/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997 та з 04.05.1993 по 18.01.1994 на підставі записів у трудовій книжці від 16.03.1983 серії НОМЕР_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати період роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в районах Крайньої Півночі з 18.10.1990 по 02.01.1991, з 06.03.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 30.09.1994, з 01.10.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 в кратному обчислені та здійснити призначення пенсії за віком з моменту настання права, тобто з 27.11.2024.
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/902/25; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 та розрахунок його страхового стажу станом на дату звернення за призначенням пенсії (11.12.2024).
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується доказами, наявним в матеріалах справи.
Представником позивача подано відповідь на відзив відповідача-1, у якому не погоджується з позицією відповідача-1. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Отже, страховий стаж підтверджується записами в трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи. Підтвердженням того, що позивач працював на території російської федерації у спірний період, є записи в трудовій книжці серії НОМЕР_2 . При цьому, записи в трудовій книжці в частині спріних періодів заповнені без помилок і недоліків, записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств та містять підписи відповідальних осіб та дефектів їх вчинення не мають. Отже, питання врахування періодів роботи в російської федерації після 01 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та російською федерацією, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою. Так, на час набуття позивачем трудового стажу в період часу з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москві була чинною для України, відтак підлягає застосуванню. Враховуючи викладене, посилання відповідача-1 на причини не зарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 на території російської федерації є безпідставними та протиправними. Крім того, оскільки трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 містить відомості про періоди роботи в районах Крайньої Півночі, записи в частині спірного періоду оформлені у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, а також печатки підприємств, відповідно періоди з 18.10.1990 по 02.01.1991, з 06.03.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 30.09.1994, з 01.10.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 підлягають зарахуванню в кратному обчисленні.
На виконання вимог ухвали суду відповідачем-2 надано копію пенсійної справи позивача.
Позивач правом на подання відповіді на відзив відповідача-2 не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 20.02.1998 Амур-Нижньодніпровським РВ ДНУУМВС України в Дніпропетровській області; зареєстрвоане місце проживання: АДРЕСА_1 .
11.12.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №2 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком.
В заяві зазначив, що пенсію в РФ не отримував, працював в РФ до 1997 року, просить зарахувати стаж з 1990 по 1997 рр.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Означене рішення обґрунтоване наступним.
з 03.01.1983 по 04.04.1983 0 років 03 місяці 02 дні;
з 25.04.1983 по 20.04.1985 військова служба строкова 01 рік 11 місяців 26 днів;
з 06.06.1985 по 19.09.1986 01 рік 03 місяці 14 днів;
з 20.09.1986 по 22.07.1987 0 років 10 місяців 03 дні;
з 18.10.1990 по 02.01.1991 0 років 02 місяці 15 днів;
з 06.03.1991 по 01.06.1991 0 років 02 місяці 26 днів;
з 02.06.1991 по 31.12.1991 0 років 07 місяців 0 днів;
з 01.10.1998 по 31.05.2000 01 рік 08 місяців 0 днів;
з 12.04.2003 по 31.12.2003 0 років 08 місяців 20 днів;
з 01.01.2004 по 26.01.2004 0 років 01 місяць 0 днів;
з 13.02.2004 по 03.09.2004 0 років 07 місяців 21 день;
з 20.03.2005 по 01.04.2009 04 роки 01 місяць 16 днів;
з 11.04.2012 по 23.02.2015 02 роки 10 місяців 18 днів;
з 02.03.2015 по 01.08.2016 01 рік 06 місяців 0 днів;
з 11.08.2016 по 31.03.2020 03 роки 08 місяців 0 днів;
з 01.05.2020 по 28.02.2022 01 рік 10 місяців 0 днів;
з 01.06.2022 по 31.03.2023 0 років 10 місяців 0 днів;
з 10.04.2023 по 30.09.2024 01 рік 05 місяців 08 днів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно із частиною другою статті 26 Закону №1058-ІV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно із пунктом «а» статті 3 вказаного Закону право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону №1788-ХІІ).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пункт 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, доповнює, що в якості документів про стаж, які передбачені зазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по досягненню 60-тирічного віку звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком 11.12.2024.
Відповідно до даного рішення, тривалість страхового стажу позивача становить 24 роки 8 місяців 19 днів.
У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997 та з 04.05.1993 по 18.01.1994, а також періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 18.10.1990 по 02.01.1991, з 06.03.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 30.09.1994, з 01.10.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 в кратному обчислені.
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997 та з 04.05.1993 по 18.01.1994.
Отже, спірні періоди роботи не зараховані до страхового стажу.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 16.03.1983, позивач у спірні періоди працював на таких посадах та у таких підприємствах:
з 27.07.1987 по 05.05.1989 водієм 3-го кладу в Дніпропетровському спецавтопідприємстві 0405 Агропром УССР (запис 6);
з 02.08.1989 по 07.10.1990 - водієм 3-го класу в Дніпропетровському спецавтопідприємстві 0405 Агропром УССР (запис №7-8);
з 02.01.1992 по 17.01.1993 водієм автомобілю УРАЛ-375 в Полярнинському ГЗК (п. Полярний, Шмидтовський район, Магаданська область) (записи №14-16);
з 04.05.1993 по 18.01.1994 водієм в ПМК-36 АП «Дніпроводстрой» (записи №17-18);
з 08.04.1994 по 21.06.1994 слюсарем з ремонту автомобілів 4 розряду в автобазі в АТ «Полярнинський ГЗК» (п. Полярний, Шмидтовський район, Магаданська область) (запис №19-20);
з 22.06.1994 по 30.09.1994 водієм автомашини КРАЗ в автобазі в АТ «Полярнинський ГЗК» (п. Полярний, Шмидтовський район, Магаданська область) (записи №20-21);
з 01.10.1994 - 22.02.1995 водієм 3-го класу автомобіля УРАЛ-375 а Автотранспортне підприємство «Автомобіліст» АТЗТ «Ривєєм» (п.Ленінградський, Шмидтовський район, Магаданська область) (записи №22-23);
з 18.03.1995 по 29.01.1997 прийнятий в члени артелі водієм с/артіль «Арктика» (Чукотский Автономный Округ, п. Ленінградський, Шмидтовський район, Магаданська область) (запис №24-25).
Отже, записами трудової книжки позивача підтверджено його трудову діяльність з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 04.05.1993 по 18.01.1994, з 08.04.1994 по 21.06.1994, з 22.06.1994 по 30.09.1994, з 01.10.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997, трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять номери та дати наказів (приказів, протоколів, рішень) про прийом на роботу, переведення, звільнення з роботи, а також підписи уповноважених працівників та печатки підприємств.
В якості підстави для відмови в зарахуванні періодів роботи з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990 та з 04.05.1993 по 18.01.1994 до страхового стажу відповідачем-1 в оспорюваному рішенні зазначено, що період з 27.07.1987 по 05.05.1989 не зараховано, оскільки дата звільнення виправлена, виправлення не засвідчено підписом відповідальної особи; період з 02.08.1989 по 07.10.1990 не зарахований, оскільки дата прийняття та дата наказу про прийняття виправлені та не засвідчені печаткою підприємства; період з 04.05.1993 по 18.01.1994 не зарахований, оскільки запис скріплено не чітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати назву підприємства).
Суд критично ставиться до означеної позиції відповідача-1, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок (внесення відповідних записів, в тому числі наказів про прийняття, переведення, звільнення та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу).
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Тож, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 30.09.2021 у справі №300/860/17 (адміністративне провадження № К/9901/2537/20).
Поряд з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Поряд з цим, трудова книжка позивача в частині спірних періодів роботи з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990 та з 04.05.1993 по 18.01.1994 не містить неправдивих або недостовірних відомостей, зворотнього відповідачем1 не доведено. Тому зазначені відповідачем зауваження, як-то дата звільнення та прийняття виправлені, але не засвідчені печаткою підприємства, нечіткий відтиск печатки, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів трудової діяльності позивача до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.
За таких обставин, відмовляючи позивачу у зарахуванні періодів роботи з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990 та з 04.05.1993 по 18.01.1994 до його страхового стажу, відповідач-1 діяв протиправно, тому з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивачу вказані періоди його роботи.
Щодо посилань відповідача-1 в оспорюваному рішенні в обґрунтування підстав відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997 на те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому стаж на території даної держави враховано по 31.12.1991, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Частинами другою та третьою статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема і стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та на час спірних відносин і розгляду справи не припинений та не скасований.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Ця постанова набрала чинності 02.12.2022.
Разом з цим, в силу положень частини другої статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, позиція відповідача-1 суперечить принципу верховенства права.
Припинення участі РФ в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу, набутого особою до ухвалення відповідних рішень.
За таких обставин, право позивача на обрахунок стажу при призначенні пенсії, набутого на території країни-учасниці Угоди, не може пов`язуватись з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з такою країною, оскільки у період роботи позивача в РФ вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому, суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не має нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні періодів роботи на території РФ до стажу, що надає право на пенсійне забезпечення.
Крім того, частина друга статті 13 Угоди містить пряму вказівку, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
За таких обставин, відмовляючи позивачу в зарахуванні періодів роботи з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997 до страхового стажу, відповідач-1 діяв протиправно, тому з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивачу вказані періоди його роботи.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Позовні вимоги в частині зобов`язання зарахувати періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 18.10.1990 по 02.01.1991, з 06.03.1991 по 31.12.1991, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 30.09.1994, з 01.10.1994 по 22.02.1995 та з 18.03.1995 по 29.01.1997 в кратному обчислені не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів порушеного права в цій частині позовних вимог. Позаяк станом на час розгляду справи вказані періоди роботи не зараховані до страхового стажу. Більш того, з матеріалів справи не вбачається, що питання кратного обрахунку стажу певних періодів були предметом розгляду пенсійного фонду.
Однак, з оскаржуваного рішення не встановлено, що позивачу відмовлено в зарахуванні вказаних періодів у кратному обчисленні. Крім того, із заяви від 11.12.2024 про призначення пенсії вбачається, що позивач просив зарахувати періоди з 1990 по 1997 рр. до стажу, питання пільгового обрахунку певних періодів роботи не порушувалось позивачем.
Суд зазначає, що в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише реально порушені права, захист не порушених прав не узгоджується із завданням та принципами адміністративного судочинства.
При вирішенні спору суд зобов`язаний надати оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у задоволенні позову.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію за віком з 27.11.2024, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача-1 у зарахуванні періодів роботи з 27.07.1987 по 05.05.1989, з 02.08.1989 по 07.10.1990, з 04.05.1993 по 18.01.1994, з 02.01.1992 по 17.01.1993, з 08.04.1994 по 22.02.1995, з 18.03.1995 по 29.01.1997 до страхового стажу та зобов`язано відповідача-1 зарахувати позивачу до страхового стажу вказані періоди його роботи.
Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Оскільки відповідачем-1 було протиправно відмовлено позивачеві в призначенні пенсії за віком, що встановлено судом, поряд з цим на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу з урахуванням зобов`язальних вимог суду, зважаючи також на дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 11.12.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачами не доведено правомірності своїх рішень у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 605,60грн., оскільки рішенням саме цього суб`єкта владних повноважень порушені права та інтереси позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 73-78, 90, 139 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова