Справа № 440/13399/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 р.Справа № 440/13399/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції С.С. Бойко) від 04.03.2025 року (повний текст складено 14.03.25 року) по справі № 440/13399/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МОНТАЖТРАНСГАЗ

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ МОНТАЖТРАНСГАЗ, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення № 1, № 1, № 1 від 30.07.2024 ГУ ДПС у Полтавській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працівниками ГУ ДПС у Полтавській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ Монтажтрансгаз щодо виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого прокладено на контролюючі органи. За результатами перевірки був складений акт від 09.07.2024 № 9419/16-31-07-01-02/13958101. На підставі акту були винесені сім податкових повідомлень-рішень, трьома з яких позивач не погоджується, а саме з податковими повідомленнями-рішеннями: від 30.07.2024 № 1; від 30.07.2024 № 1; від 30.07.2024 № 1. Позивач зазначає, що перевіряючими не враховані всі надані документи під час проведення перевірки, звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року по справі № 440/13399/24 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 30.07.2024 № 1.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 30.07.2024 № 1.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 30.07.2024 № 1.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажтрансгаз" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у розмірі 28311,78 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Монтажтрансгаз (ідентифікаційний код 13958101) зареєстровано як юридична особа 06.04.1993, основний вид економічної діяльності: 42.21 будівництво трубопроводів та є платником податку на додану вартість.

Працівниками ГУ ДПС у Полтавській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ Монтажтрансгаз щодо виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого прокладено на контролюючі органи.

За результатами перевірки був складений акт від 09.07.2024 № 9419/16-31-07-01-02/13958101.

На підставі акту від 09.07.2024 № 9419/16-31-07-01-02/13958101, прийнято, у тому числі, три податкові повідомлення-рішення, з якими позивач не погодився, а саме:

- від 30.07.2024 № 1 на суму 59452,17 грн штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних;

- від 30.07.2024 № 1 на суму 292480,00 + штраф 73120,00 грн, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на додану вартість;

- від 30.07.2024 № 1 на суму завищеного від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1462400,00 грн.

Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Полтавській області, оскаржив їх до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 03.10.2024 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУДПС у Полтавській області від 30.07.2024 № 1, № 1, № 1, а скаргу без задоволення.

Вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення ГУДПС у Полтавській області від 30.07.2024 № 1, № 1, № 1, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про їх обґрунтованість.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині визнання проти правним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.07.2024 № 1, в ході перевірки встановлено порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкові накладні та розрахунки коригування по яких порушено терміни реєстрації наведені в таблиці на ст. 39 Акта перевірки. На підставі висновків акту перевірки до підприємства позивача застосовані штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на суму 59452,17 грн.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За приписами пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

- 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

- 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Таким чином, на платника податків покладено обов`язок щодо реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк, встановлений податковим законодавством, а саме для податкових накладних складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені, а для податкових накладних складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. Порушення вказаних строків реєстрації податкових накладних свідчить про наявність порушення, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафу в залежності від терміну такого порушення, що передбачено пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Аналіз наведеної норми ПК України свідчить, що податкове правопорушення за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної є вчиненим із моменту закінчення граничного терміну реєстрації податкової накладної, передбаченої пунктом 201.10 статті 201 ПК України. Строк затримки реєстрації має правове значення для визначення розміру штрафної санкції, а не для його кваліфікації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Порядок № 1246, в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до ЄРПН.

Згідно з п. 5 Порядку № 1246 Податкова накладна та/або розрахунок коригування приймаються до Реєстру у разі дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192, пунктами 200-1.3, 200-1.9 статті 200-1 та пунктами 201.1, 201.10 і 201.16 статті 201 Кодексу, а також з урахуванням Законів України Про електронні довірчі послуги, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не надаються отримувачу (покупцю) товарів/послуг, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, складені за операціями з постачання послуг нерезидентом) незалежно від суми податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Відповідно до п.п. 11-15 Порядку після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДПС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.

Після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДПС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки податкової накладної.

За результатами перевірок, визначених п. 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДПС.

У квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття.

При цьому, за п. 3 Порядку операційний день триває в робочі дні з 8 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин. Технічне обслуговування та регламентні роботи, що потребують зупинки Реєстру, не проводяться протягом операційного дня, крім аварійних випадків. Якщо граничні строки реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування припадають на вихідний, святковий або неробочий день, такий день вважається операційним днем.

Таким чином, як ПК України, так і Порядком передбачено, що у разі отримання контролюючим органом податкової накладної від платника податку, за результатами проведення їх перевірки платнику податку надсилається квитанція про прийняття, неприйняття або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування протягом операційного дня.

Враховуючи вищевикладені норми Податкового кодексу України та Порядку № 1246, квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, в усіх без виключення випадках, при направленні платником податків податкових накладних/розрахунків коригування для реєстрації має бути надіслана платнику податків до 20 години того ж дня.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ Монтажтрансгаз 15.08.2022 року о 12.46 було направлено на реєстрацію в ЄРПН ПН № 119 від 18.07.2022р. на суму 1200972,01 грн, в т.ч. ПДВ - 200162,01 грн., проте через збій у роботі сервера ДПС реєстрація відбулася лише 16.08.2022р. о 15.34, відповідно до копії протоколу про направлення ПН на реєстрацію і копія квитанції про реєстрацію ПН; 15.08.2022 року о 12.45 було направлено на реєстрацію в ЄРПН ПН № 136 від 18.07.2022 р. на суму 434845,70 грн, в т.ч. ПДВ - 72474,28 грн., проте через збій у роботі сервера ДПС реєстрація відбулася лише 16.08.2022 р. о 15.34; 15.08.2022 року о 12.46 було направлено на реєстрацію в ЄРПН ПН № 137 від 22.07.2022 р. на суму 755000,00 грн, в т.ч. ПДВ - 125833,33 грн. проте через збій у роботі сервера ДПС реєстрація відбулася лише 16.08.2022р. о 15.34.

Отже, порушення строків надсилання платнику податків квитанції про прийняття податкових накладних призвело до порушення строків реєстрації відповідних податкових накладних, оскільки станом на кінець операційного дня позивач не отримав інформації про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації накладних.

В свою чергу, пунктом 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Тобто, якщо до 20 години операційного дня, в який платником податків було направлено податкові накладні для їх реєстрації, йому не було надіслано квитанцію, відповідні податкові накладні вважаються зареєстрованими у цей день.

Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у постановах від 22.11.2018 у справі № 813/815/18, від 23.01.2018 у справі № 806/832/17, від 10.06.2019 у справі № 802/1825/16-а, від 28.09.2022 справі № 200/4176/20-а.

Оскільки ТОВ Монтажтрансгаз вжив всіх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, а саме забезпечив наявність реєстраційного ліміту на рахунку в СЕА ПДВ, своєчасно направив на реєстрацію податкові накладні № 119 від 18.07.2022р., № 136 від 18.07.2022р., № 137 від 22.07.2022 р., що свідчить про дотримання ним свого податкового обов`язку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № 1 від 30.07.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.07.2024 р. № 1 та від 30.07.2024 р. № 1, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що операції з постачання ТМЦ та перерахування коштів на користь Київським дочірнім підприємством «НМУ «ЕЛЕКТРОПІВДЕНМОНТАЖ» (податковий номер 25656015) (скорочена назва КДП «НМУ «ЕПМ») на виконання договору поставки № 060122 МТГ від 06.01.2022 не відповідають сутності визначення «господарська операція», не опосередковувались їх реальним виконанням з постачання труб, виходячи з викладених об`єктивних причин та не є можливими.

В ході перевірки контролюючим органом опрацьовано інформацію, яка міститься у Єдиному реєстрі досудових розслідувань та встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 26 липня 2021 року по справі № 761/23899/21 розглянуто клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві майора податкової міліції про тимчасовий доступ до речей і документів, в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000293 від 24.07.2020. У задоволені клопотання відмовлено.

Встановлені перевіркою факти по суті кримінальних проваджень свідчать про створення протиправного «фінансового механізму» за участю підприємств, в т. ч. КДП «НМУ «ЕПМ» як «ризиковий» суб`єкт господарювання, що впроваджує діяльність, направлену на зменшення податкового навантаження вітчизняним суб`єктам господарської діяльності реального сектору економіки.

В ході перевірки проаналізовано можливість реалізації КДП «НМУ «ЕПМ» своєї господарської компетенції.

Також перевіряючими встановлено, що взаємовідносини ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ» з КДП «НМУ «ЕПМ» відбувалися на підставі договору поставки товару № 060122 МТГ від 06.01.2022, згідно якого: КДП «НМУ «ЕПМ» (постачальник) зобов`язується поставити труби, трубну продукцію ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ» (покупець), а покупець прийняти та оплатити цей товар. Найменування, кількість, вартість товару визначаються Специфікаціями. Загальна вартість Договору складається з сум виписаних (наданих покупцеві) Специфікацій, або видаткових накладних. Форма оплати-безготівкова. Розрахунки здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Датою поставки є дата підписання повноваженими представниками покупця товарно - транспортної документації. Термін дії договору: до 05.01.2023.

Згідно Специфікації № 1 від 06.01.2022 до договору поставки товару № 060122 МТГ від 06.01.2022, сторони ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ»- Покупець та КДП «НМУ «ЕПМ» - Постачальник погодили асортимент, кількість, ціну товару, що буде поставлений. Умови поставки товару: DDP (склад Покупця Полтавський р-н с. Горбанівка, вул. Газовиків, буд. 3) Умови поставки: 100 % оплата.

Згідно видаткових накладних товар (труби) від КДП «НМУ «ЕПМ» за період з 01.01.2018 по 31.03.2024 був відвантажений на адресу ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ» в січні 2022 та лютому 2022 на суму 1754880,01 грн., в т. ч. ПДВ 292480 грн. згідно видаткових накладних висвітлених у таблиці на ст. 10 Акта перевірки.

Специфікацією № 1 від 06.01.2022 до договору поставки товару № 060122 МТГ від 06.01.2022 узгоджено поставку товару лише за січень 2022 на суму 969200,028 грн. з ПДВ, не узгоджено на суму 785679,98 грн. з ПДВ, згідно податкових накладних висвітлених у таблиці на ст. 10 Акта перевірки.

Згідно даних банківських документів, оплата постачальнику КДП «НМУ «ЕПМ» проведена згідно наступних платіжних доручень: П/Д № 20 від 10.01.2022 на суму 969200,03 грн.; П/Д № 52 від 08.02.2022 на суму 785679,98 грн. Станом на 31.03.2024 сальдо по контрагенту КДП «НМУ «ЕПМ» відсутнє.

Транспортування товару відбувалось автомобільним перевізником - КДП «НМУ «ЕПМ» за адресою: м. Полтава, пров. Спортивний, 4В. Вантажоодержувач: ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ» м. Полтава, вул. Жовтнева, буд. 25. Місце навантаження: м. Полтава, пров. Спортивний, буд. 3А. Місце розвантаження: Полтавська обл., с. Горбанівка, вул. Газовиків, буд. 3 (ТТН № 080201 від 08.02.2022 на товар по видаткові накладній № 15 від 08.02.2022 та ТТН № 170101 від 17.01.2022 на товар по видаткові накладній № 9 від 17.01.2022).

У бухгалтерському обліку взаємовідносини відображено наступними проводками: Дт 201 «Сировина і матеріали» - Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»; Дт 64 «ПДВ - Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»; Дт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» - Кт 311»Поточні рахунки в національній валюті»; Дт 23 «Виробництво» - Кт 201 «Сировина і матеріали»; Дт 903 «Собівартість реалізованих робіт, послуг» - Кт 23 «Виробництво».

Перевіркою питання реальності одержання (купівлі) КДП «НМУ «ЕПМ» в ланцюгу 2 відображено: дві труби 325х9 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ т; одну трубу 42х6 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ; одну трубу 530х8 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ.

За даними ЄРПН постачальниками труб для КДП «НМУ «ЕПМ» були: у січні 2022 - ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» (податковий номер 35946197); у лютому 2022 - ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» (податковий номер 43221829).

Загальні відомості по ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» (податковий номер 35946197) Дата реєстрації: 10.09.2019 № 0018277. Відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, облікова кількість працівників у лютому 2022 року складає 1 особа ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) - зареєстрований як фізична особа підприємець, основний вид діяльності діяльність у сфері права. Інформація щодо наявності у товариства основних засобів: додаток АМ до декларації ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» з податку на прибуток підприємств за 2022 рік не надавався. За даними ІКС «Податковий блок» звітність за формою 20-ОПП задекларовано: автомобілі, склад, гараж, офіс, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Дзюби Івана, буд. 3 Склади за адресою м. Полтава пров. Спортивний 4/В та м. Харків, Слобідський район, вул. Каштанова, буд. 33 Основний вид діяльності - не спеціалізована оптова торгівля.

Також перевіркою встановлено, що за період, який підлягає перевірці, ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» відповідає критеріям «ризиковості» платника податку (рішення комісії від 06.06.2023). Причина: «зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 № 1165. Останній звіт по ПДВ подано за квітень 2024 року. Декларацію з податку на прибуток подано за 2023 рік. ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» не є експортером/імпортером товарів у 2021-2023 роках. ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» з березня 2022 року не здійснює активних фінансово-господарських операцій, у зв`язку з чим податкові зобов`язання виникли лише у серпні 2022, травні 2023. Наявна сума накопиченого від`ємного значення в розмірі 317 550 грн. (березень 2024). ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» податковий кредит в січні 2022 (в лютому 2022 придбання відсутнє) сформовано від придбання сировини вуглеводної від постачальника ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ», якому в лютому 2022 реалізовано даний товар. Труба 325х9 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ та труба 42х6 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ за даними ЄРПН в придбанні відсутня.

Щодо ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» (податковий номер 43221829) встановлено, що дата реєстрації від 10.09.2019 № 0018277. Відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, облікова кількість працівників товариства у лютому 2022 року складає 5 осіб (ознака доходу 157). Основні засоби відсутні. За даними ІКС «Податковий блок» звітність за формою 20-ОПП задекларовано: автомобілі, склад, гараж, офіс, розташовані м. Полтава пров. Спортивний, буд. 3а, автомобілі за адресою м. Полтава пров. Спортивний, вул. 4/В. Основний вид діяльності - не спеціалізована оптова торгівля.

Перевіркою встановлено, що за період, який підлягає перевірці, ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» відповідає критеріям «ризиковості» платника податку від 21.06.2022 п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку «Упередження щодо формування, використання та розповсюдження ймовірно ризикового податкового кредиту». Останній звіт по ПДВ подано за квітень 2024. Декларацію з податку на прибуток подано за 2023 рік. ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» не є експортером/імпортером товарів у 2021-2023 роках. Товариство з березня 2022 року не здійснює активних фінансово-господарських операцій, у зв`язку з чим податкові зобов`язання не виникали. Наявна сума накопиченого від`ємного значення за квітень 2024 в розмірі 78 952 грн. Податковий кредит ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» на протязі січня-лютого 2022 року сформовано від вартості ТМЦ: шини, суміш вуглеводнів. бензино-лігроїнова фракція ТУУ23.2-4:2009, абсорбент газоконденсатний марки «С», акумулятор BOSCH S5 6CT- 74Aз R 750A (0 092 S50 070) H-175mm,: труба 89 мм. ліва, сталь G-105/ Замок ЗП-105, сировина вуглеводнева та ін. ТМЦ. Труба 325х9 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ , Труба 530х8 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ за даними ЄРПН в придбанні відсутня.

Наведені обставини, за висновками контролюючого органу свідчать про невідповідність номенклатури товару, тобто ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ», ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» здійснено реалізацію товару «невідомого» походження КДП «НМУ «ЕПМ».

В ході перевірки також опрацьовано матеріали документальної позапланової виїзної перевірки КДП «НМУ «ЕПМ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2020 по 30.06.2023, за результатами якої складено акт від 13.09.2023 № 8977/16-31-07-01-02/25656015.

Як свідчать матеріали цієї перевірки КДП «НМУ «ЕПМ» у лютому 2022 року в бухгалтерському та податковому обліку відображено операції по взаємовідносинам з ризиковим постачальником ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ». Предметом таких взаємовідносин є придбання труб бурильних та інших (код УКТ ЗЕД , 7304) на загальну суму ПДВ 137837,2 грн. За результатами перевірки підтверджено відсутність надходження товару (труби в асортименті), отриманого від ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» за неможливості відстеження природи походження товару у ланцюгах постачання, згідно інформаційних баз ГУ ДПС у Полтавській області». Для обґрунтування висновків акту від 13.09.2023 № 8977/16-31-07-01-02/25656015 врахована наступна податкова інформація. ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» знаходиться за спільною податковою адресою в одному приміщенні з КДП «НМУ «ЕПМ», що виключає тривалі вирішення спільних питань, у т.ч. в досягненні взаємних економічних вигод тощо. Згідно наявної в ІКС «Податковий блок» податкової інформації, отриманої під час проходження процедури зупинення реєстрації податкових накладних (пояснення керівника підприємства, договір тощо), постачальником товарів на адресу ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» є ФОП ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_2 ) згідно договору від 07.02.2022 № 0702/22/ІМ. На адресу ФОП ОСОБА_2 надіслано запит ГУ ДПС у Полтавській області від 29.08.2023 № 28351/6/16-31-07-02-04 щодо взаємовідносин з ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» з постачання останньому товарів, у т. ч. за номенклатурою їх подальшого постачання на КДП «НМУ «ЕПМ». Станом на дату акту перевірки відповідь від ФОП ОСОБА_2 не отримано. Окрім того, громадянин ОСОБА_2 є директором КДП «НМУ «ЕПМ», що дозволяє в реальному часі вирішення оперативних питань, пов`язаних з перевіркою взаємовідносин між наведеними вище юридичними особами і приватним підприємцем і надання доказів реального характеру цих взаємовідносин. Ненадання податкової інформації на запит ГУ ДПС у Полтавській області є ознакою факту перешкоджання контролюючому органу у виконанні його функцій і обов`язків, передбачених чинним законодавством. Крім того, це унеможливлює проведення зустрічної звірки даних учасників взаємопов`язаних господарських операцій. Не встановлено джерела походження товарів, які є об`єктом розглянутих взаємовідносин, уведення їх у законний обіг, підтвердження якості цих товарів, як джерела підвищеної небезпеки. У 2022 році відносно ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» прийнято Рішення від 21.06.2022 № 33095 про відповідність платника податку критеріям ризиковості п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку «Упередження щодо формування, використання та розповсюдження ймовірно ризикового податкового кредиту». Товари, ідентичні задекларованим по взаємовідносинам із ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» використовувались у господарській діяльності, що підтверджується даними бухгалтерського обліку. Показниками регістру оборотно-сальдової відомості по рахунку 63» Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» за лютий 2022 року підтверджено відсутність надходження товарів від ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» по договору № 1101/22/КДП (труба): на загальну суму їх вартості згідно первинних документів бухгалтерського та податкового обліку в розмірі 827 023,2 грн. з ПДВ (Дт 63). Згідно наявної під час перевірки інформації, у т.ч. наданої КДП «НМУ «ЕПМ», подальше постачання труб бурильних здійснювалося на адресу: ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ» - Труба 325х9 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ , Труба 530х8 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ. ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» (податковий номер 36053445), основний вид діяльності згідно 24.20 виробництво труб, порожнистих профілів і фітингів зі сталі - труба бурильна ведуча ВБТ 89К клас 1 за DS-1. На підставі інформації з ІКС «Податковий блок» встановлено, що сума ПДВ, визначена у податковій накладній ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» (податковий номер 35946197) від 10.01.2022 № 1 не задекларована КДП «НМУ «ЕПМ» у складі податкового кредиту у зв`язку з відмовою її реєстрації у встановленому порядку. ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ» придбано у КДП «НМУ «ЕПМ» товар з кодом УКТ ЗЕД 7304 «Труби».

Таким чином, перевіркою встановлено факт формування ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ» витрат на підставі первинних документів по товару введеного в обіг «Продавцем», яким оформлені недостовірні документи. Наведені в них відомості не відповідають фактичним обставинам справи, тобто, перевіркою встановлено відсутність поставок ідентифікованого товару, а відповідно неможливість формування відповідного активу при здійсненні взаємовідносин.

Надаючи оцінку цим висновкам податкового органу, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Положеннями підпункту 14.1.156-14.1.1561 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України; податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу) - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.

Під постачанням товарів слід розуміти будь-яку передачу права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно із пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

На виконання приписів п. 198.5. ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За змістом положень пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 ПК України).

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України покладено обов`язок на платника податку - продавця товарів/послуг при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За змістом вищенаведених норм ПК України право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 статті 44 ПК України).

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з вимогами ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Нормами пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України передбачено, що під господарською діяльністю слід розуміти діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14, Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі № 826/487/16 неодноразово наголошував, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

При цьому, у податковому обліку позивача операції з придбання товарів (послуг) та суми податкового кредиту за такими операціями повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та/або його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

В силу викладеного, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28 жовтня 2019 року по справі № 400/2670/18, від 31.01.2020 по справі № 520/10953/18 та від 16 березня 2021 року у справі № 580/2490/19, які в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Як зазначив Верховний Суд у справі № 360/3118/21 від 25.07.2023 визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні недоліки первинної документації, ні наявність податкової інформації щодо контрагентів по ланцюгу постачання тощо, самі по собі дійсно не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, за наявності об`єктивних сумнівів щодо реальності господарських операцій, у тому числі, з огляду на дефектність первинних документів, наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ Монтажтрансгаз (Покупець) та КДП НМУ Електропівденмонтаж (Постачальник) укладений Договір поставки № 060122/МТГ від 06.01.2022 на придбання труб і трубної продукції, за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю труби і трубну продукцію /а.с. 141-144, т. 1/.

Пунктом 2.1 Договору було передбачено, що ціна за одиницю Товару, загальна ціна партії товару, що підлягає оплаті вказується у відповідних Специфікаціях, з урахуванням ПДВ.

На виконання умов договору було складено дві специфікації: Специфікація № 1 від і 6.01.2022р. та Специфікація № 2 від 08.02.2022р.

Відповідно до Специфікації № 1 від 06.01.2022 до Договору ТОВ Монтажтрансгаз погодило придбати наступні труби: - трубу 325*9 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ, кількість - 8,9 т.; - трубу 42*6 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ, кількість - 1,6 т. Загальна суму придбаного товару складає 969200,06 грн., в тому числі сума ПДВ - 161533,34 грн.

Поставка Товару здійснювалася на умовах DDP (склад покупця: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Горбанівка, вул. Газовиків,3) та 100% передоплати.

На підтвердження реальності факту поставки товару, позивачем надано: - рахунок на оплату № 1 від 06.01.2022 загальну суму 969200,06 грн., в тому числі ПДВ 161533,34 грн.; - видаткова накладна № 9 від 17.01.2022 на загальну суму загальну суму 969200,06 грн, в тому числі ПДВ 161533,34 грн.; - податкова накладна № 1 від 10.01.2022 на загальну суму загальну суму 969200,06 грн, в тому числі сума ПДВ 161533,34 грн.; - товарно-транспортна накладна № 170101 від 17.01.2022. Факт оплати за поставлені труби підтверджується випискою ПАТ «Полтава-банк» по рахунку за 10.01.2022.

Труби у постачальника Київське ДП НМУ Електропівденмонтаж отримав, на підставі довіреності № 55 від 10.01.2022р., що підтверджується Витягом з журналу доручень.

Відповідно до Специфікації № 2 від 08.02.2022 до Договору ТОВ Монтажтрансгаз погодило придбати наступні труби: - трубу 325*9 ТУ 14-3-460-2009 з АКТІ покриттям ЗВ, кількість -1,7 т; - трубу 530*8 ТУ 14-3-460-2009 з АКП покриттям ЗВ, кількість - 7,2 т. Загальна сума придбаного товару складає 785679,98 грн. в тому числі сума ПДВ 130946,66 грн.

Поставка Товару здійснювалася на умовах DDP (склад покупця: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Горбанівка, вул. Газовиків,3) та 100% передплати.

На підтвердження реальності факту поставки товару, позивачем надано: - рахунок на оплату № 6 від 07.02.2022 на загальну суму 785679,98 грн., в тому числі сума ПДВ 130946,66 грн.; - видаткова накладна № 15 від 08.02.2022 на загальну суму 785679,98 грн., в тому числі сума ПДВ 130946,66 грн.; - податкова накладна № 10 від 08.02.2022 на загальну суму 785679,98 грн. в тому числі сума ПДВ 130946,66 грн.; - товарно-транспортна накладна № 1-ТН № 080201 від 08.02.2022. Факт оплати за поставлені труби підтверджується випискою ПАТ «Полтава-банк» по рахунку ТОВ Монтажтрансгаз за 08.02.2022.

Труби у постачальника Київське ДП НМУ Електропівденмонтаж отримав на підставі довіреності № 64 від 08.02.2022 р., що підтверджується Витягом з журналу доручень.

Відповідно до вищевказаних Специфікацій № 1 та № 2 місцем доставки Товару була адреса: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Горбанівка, вул. Газовиків, 3.

За вказаною адресою ТОВ Монтажтрансгаз володіє земельною ділянкою, адміністративними, виробничими та складськими приміщеннями, колісною технікою, в тому числі автокранами, чим здійснювалося розвантаження труб на базі Товариства, що підтверджено Повідомленням про об`єкти оподаткування форми № 20-ОПП від 29.04.2021.

За результатами вчинення господарських операцій ТОВ Монтажтрансгаз, у встановленому податковим законодавством порядку, отримало від КДП НМУ Електропівденмонтаж податкову накладну з відповідною відміткою про її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.

ТОВ Монтажтрансгаз також подало відповідному податковому органу податкову декларацію.

Вказані вище господарські операції по придбанню труб відображені в бухгалтерському та податковому обліку ТОВ Монтажтрансгаз та підтверджені первинними документами.

Надаючи оцінку доводам податкового органу про те, що неможливо підтвердити факт здійснення господарських операцій між ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ» та задекларованим постачальником КДП «НМУ «ЕПМ» на суму 1462400 грн., внаслідок неможливості відстеження законного введення в обіг та факт реального одержання товарів, що засвідчує недійсність (неможливість) формування ними відповідного активу та доказує нереальність поставок, що в свою чергу вказує на ключовий фактор нереальності здійснення операцій та відповідає визначенню наданому ст. 656 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.09.2018 р. справа № 826/8016/13-а, адміністративне провадження № К/9901/4058/18, від 10.09.2018 р. справа № 826/25442/15, адміністративне провадження № К/9901/24925/18, від 11.09.2018 р. у справі № 810/2677/17, адміністративне провадження № К/9901/47242/18 та ін.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 року у справі № 300/1753/21 зазначив, що правовідносини контрагента з третіми особами (у ланцюгах постачання), з якими платник не вступав у господарські відносини, самі по собі не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин платника з його безпосередніми контрагентами в разі відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення платником податкового законодавства. Невиконання контрагентом свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету є підставою для відповідальності та зумовлює негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника права на формування кредиту з податку на додану вартість, якщо платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та виконав усі встановлені законом умови щодо включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених в ціні придбаних товарів/робіт/послуг.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами по ланцюгу постачання, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

З матеріалів справи судом встановлено, що факт використання у будівництві труб (у власній господарській діяльності) підтверджується накладними на внутрішнє переміщення. Після виконання будівельних робіт в межах кожного договору та об`єкту будівництва формувалася довідка про вартість виконаних будівельних робіт та акт приймання-передачі виконаних будівельних робіт в розрізі матеріалів та інших витрат (копії документів на підтвердження цих обставин надано до матеріалів справи).

Переміщення труб відображено у бухгалтерському обліку по субрахунку 201 «Сировина й матеріали», де зафіксовано рух труб (їх кількісні та вартісні показники) із « 20 складу База» на будівництво в розрізі таких будівельних майданчиків, як « 11 Будмайданчик Степова Березівка», « 111 Будмайданчик № 5 Опішня», Будмайданчик № 6 Байрак ГКР Диканька».

Також судом встановлено, що для списання будівельних матеріалів, деталей, конструкцій та витрат ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ» використовує як первинний документ Акт форми № М-29, яким затверджується перелік витрат матеріалів на виробництво (будівництво), що були понесені і підлягають списанню у бухгалтерському обліку.

Ця форма відображає фактичну кількість витрат основних будівельних матеріалів за об`єктом обліку за відповідний період (у версії АВК). Вказаний акт складається комісією у складі: головного інженера, начальника ВТВ та виконроба і затверджується директором ТОВ «МОНТАЖТРАНСГАЗ».

Кількісні показники витрат матеріалів за виконаними обсягами робіт в межах кожного договору з Акту форми № М-29 переносяться у накладну форми № М-29.

Такими чином, на підставі Акту форми № М-29 відбувається безпосереднє списання матеріалів у бухгалтерській програмі та відображається складанням первинного бухгалтерського документу - накладної ф. М-29.

Наведені вище обставини та надані позивачем докази, у своїй сукупності, свідчать про підтвердження факту придбання труб та їх подальше використання у власній господарської діяльності.

Що стосується висновків податкового органу про те, що відносно контрагентів ТОВ КДП «НМУ «ЕПМ» - ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» та ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» прийнято рішення про відповідність пункту 8 Критеріїв ризиковості, колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини однозначно вказав на правило індивідуальної відповідальності платника податків, яке означає, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Відтак віднесення контрагентів підприємства позивача (по ланцюгу постачання) до ризикових платників, потрібно оцінювати критично.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19.

Крім того, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує, що господарські операції між підприємством позивача та ТОВ КДП «НМУ «ЕПМ» та його контрагентами: ТОВ «АЛЬФА ТРЕЙД ПРОМ» та ТОВ «ІМПЕРА СТАЙЛ» прийняті значно пізніше операції поставки труби в адресу ТОВ «Монтажтрансгаз», а тому висновки контролюючого органу в цій частині є безпідставними.

Що стосується висновків контролюючого органу про те, що контрагентами підприємства позивача (по ланцюгу постачання) не подано фінансову звітність, колегія суддів зазначає, що порушення вимог податкового законодавства з боку підприємства позивача, пов`язуються виключно з недотриманням його контрагентами (по ланцюгу постачання) вимог такого законодавства.

В свою чергу, суд зазначає, що платник не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, зокрема, настання визначеної законом відповідальності повинно відбуватися у разі порушення податкового законодавства безпосередньо платником податків.

Вказаний підхід застосовано також і Європейським судом з прав людини, який у справах «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03), «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарі ї» (2010 рік, заява № 6689/03), «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява № 36985/97), «Полторацький проти України» від 29.04.2003 (заява № 38812/97), дійшов висновку про правило «індивідуальної юридичної відповідальності», тобто платник податків не повинен нести відповідальності за порушення, допущені його контрагентами.

Що стосується висновків контролюючого органу про те, що ТОВ КДП «НМУ «ЕПМ» є учасником кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Крім того, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано жодних доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним. Сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в межах кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом, а тому висновки контролюючого органу в цій частині також є безпідставними.

Враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження реальності вчинення ним правочину з ТОВ КДП «НМУ «ЕПМ», колегія суддів зазначає, що висновки податкового органу щодо допущення підприємством позивача порушення вимог податкового законодавства, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині розподілу витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

В доводах апеляційної скарги в цій частині відповідач посилається на те, що сума витрат на послуги адвоката є надмірною, не відповідає критерію розумності їхнього розміру, обсягу фактично наданих послуг та їх складності, а також є необґрунтованою, оскільки вказані послуги не потребують значної кількості часу.

Колегія суддів зазначає, що положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Як було встановлено судом першої інстанції, представництво інтересів позивача у цій справі здійснювалося адвокатом Логвіновим Є.В. на підставі ордеру серії ВІ № 1256145 про надання правової допомоги, який має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 501, виданого Полтавською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 28.12.2006.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копії: договору про надання професійної правничої допомоги (правових послуг) № 1507А від 15.07.2024, рахунку-фактури № 151924 від 15.07.2022 на суму 40000 грн. за професійну правничу допомогу, платіжної інструкції № 639 від 01.08.2024 на суму 40000,00 грн, акту № 2 приймання-передачі наданих послуг від 07.11.2024 за договором про надання професійної правничої допомоги (правових послуг).

За змістом акту № 2 приймання-передачі наданих послуг від 07.11.2024 за договором про надання професійної правничої допомоги (правових послуг), адвокатом надано такі послуги: 1) попереднє опрацювання матеріалів наданих клієнтом; 2) погодження із клієнтом правової позиції; 3) складання позовної заяви, формування пакету документів до неї, завірення ксерокопій документів; 4) подання позову до суду; 5) складення повідомлення про оскарження ППР до ГУ ДПС в Полтавській області до суд; 6) подача повідомлення до ГУ ДПС в Полтавській області.

Загальна вартість наданих послуг за 10 годин склала 20000 грн.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд першої інстанції виходив зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

В постанові Верховного Суду від 23.07.2023 р. по справі № 340/4492/22 (адміністративне провадження № К/990/12857/23) судом касаційної інстанції висловлено позицію, згідно якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою статті 134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Колегія суддів враховує, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.

Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування суми понесених витрат на правничу допомогу критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу та зміст цих послуг, час витрачений адвокатом, враховуючи суть спірних правовідносин та ціну позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 440/13399/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 02.06.2025 року