Справа № 452/454/25
Суддя: Пташинський І. А.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/454/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"03" червня 2025 р. м Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пташинського І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Макаревич Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позовна заява мотивована тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА № 3919894 від 23 січня 2025 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме у зв`язку з тим, що 23 січня 2025 року о 13 год. 19 хв. в м. Самборі по вул. Завокзальна, 2, Львівської області водій керував транспортним засобом автомобілем марки «MERCEDES-ВЕNZ 3120», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1. та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії для перевірки, чим порушив п.2.4.а ПДР - керування ТЗ особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документу на ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 425 гривень. Позивач із вищезазначеною постановою категорично не погоджується, вважає такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки: він цього дня, а сааме 23.01.2025 року, керував транспортним засобом MERCEDES-ВЕNZ 3120 д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Завокзальна 2 в. Самборі. Його зупинили поліцейські, причини зупинки не назвали, себе не представили. На його прохання надати докази його порушення ПДР йому відмовили. Вважає, що причина зупинки була безпідставною, оскільки правил ПДР України він не порушував, відтак підстав для здійснення перевірки посвідчення водія, інших документів та притягнення його до адміністративної відповідальності у відповідача не було. За таких обставин позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим просить скасувати постанову, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2025 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки.

До суду надійшов відзив від представника відповідача ГУНП у Львівській області, за довіреністю Саврун Н.В., в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просив у позові відмовити. Зазначив, що екіпаж на службовому автомобілі в складі інспектора ВРПП Самбірського РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції Петришина Р.І., та інспектора ВРПП Самбірського РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Солука М.І., дійсно 23.01.2025 о 13:19 год., патрулюючи м. Самбір, виявили автомобіль марки MERCEDES-BENZ 312D, н.з. НОМЕР_1 який не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1 та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії для перевірки. Після зупинки вищевказаного транспортного засобу водієві було повідомлено причину зупинки відповідно до ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», та на вимогу пред`явити усі відповідні документи згідно п.2.1 «а,б,г» ПДР України, нащо водій відмовився. Зі своїм правопорушенням водій не погоджувався. Даному водію було повідомлено про розгляд адміністративної справи та зачитано ст.55, 56, 59, 63 Конституції України, ст.268, 289, 288, 307, 308, 251, 252 КУпАП. Після чого, водієві ОСОБА_1 було повідомлено, що на нього буде винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП. Копію постанови водій отримав на місці зупинки. Крім цього зазначає, що в ході перегляду відео з нагрудних камер поліцейських, встановлено, що жодних протиправних дій зі сторони працівників поліції не виявлено. Вважає, що підстав вважати оскаржувану постанову незаконною, немає.

Представник позивача адвокат Дащишак О.С. подала до суду заперечення на відзив, у якому зазначила, що доводи та аргументи, викладені у відзиві представника відповідача є недостовірними, безпідставними та такими які не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що причина зупинки була безпідставною, оскільки правил ПДР України ОСОБА_1. не порушував, відтак підстав для здійснення перевірки посвідчення водія, інших документів та притягнення його до адміністративної відповідальності у відповідача не було. На його вимогу надати відеодокази порушення п. 1.1. ПДР України, яке пред`являлось йому до винесення оскаржуваної постанови, працівники поліції так і не надали. Також відносно нього не виносилася постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема порушення п. 1.1. ПДР України.

До відзиву на позовну заяву у справі № 452/454/25 працівниками поліції доданий диск DVD-R з файлами відеозапису з відеореєстратора та нагрудних відеокамер, зокрема:

- файл 09.24.47_с1560с06 - в якому містяться матеріали відеофіксації вулиці по якій рухається транспорт, дата час такої фіксації відсутні, на який відеопристрій і де саме він встановлений невідомо, номерні знаки автомобілів що рухаються по дорозі не видно, розмітка дороги по якій рухається транспорт затерта, будь які обмежуючі (заборонні) знаки щодо руху транспорту на даному відрізку дороги відсутні. Цей відеозапис не містить у собі типового для відеозаписів здійснених за допомогою портативного реєстратора штампу із датою та часом здійснення відеозапису, такий відеозапис здійснений невідомо ким та швидше за все не поліцейськими, незрозуміло в який спосіб він потрапив у матеріали справи про адміністративне правопорушення - а тому, цей відеозапис, на переконання представника позивача адвоката Дащишак О.С., здійснений не за допомогою приладу, передбаченого Інструкцією № 1026:

- файл 01680@004010 - з матеріалами відеофіксації портативного реєстратора, розміщеного на однострої поліцейського, на яких містяться обставини зупинки автомобіля позивача. Також на даному відео зафіксовано, що поліцейські не надали

ОСОБА_1 докази порушення ПДР, що стали пісдставою зипинки його автомобіля. Відтак вважає, що зупинка автомобіля була незаконною. При цьому проаналізувавши долучені відеозаписи помітно, що відеофіксація здійснювалась в різних місцях.

В цьому аспекті, з правового аналізу вищевикладених положень чинного законодавства - Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України "Про національну поліцію", Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису вбачається наступне.

Так, в якості реагування на правопорушення, працівники поліції з метою, зокрема, фіксації правопорушень можуть застосовувати такий вид поліцейських превентивних заходів як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції відеозапису. Такі технічні засоби відеофіксації поліцейський отримує при виході на службу у відповідному підрозділі поліції. Відеореєстратор встановлюється у службовому транспортному засобі, а портативний відеореєстратор закріплюється на однострої поліцейського.

У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. В ході експлуатації портативного відеореєстратора поліцейський не допускає його розряджання.

Використання працівниками поліції інших технічних приладів, що мають функцію відеозапису, окрім відеореєстратора та портативного відеореєстратора, тобто таких приладів, які не передбачені Інструкцією (службових планшетів, власних мобільних телефонів працівників поліції та таке інше) - виходить за межі процедури застосування органами поліції превентивних заходів, передбачених статтями 31 та 40 Закону України «Про Національну поліцію», а тому, з огляду на приписи статі 19 Конституції України - не допускається, що в свою чергу свідчить про недопустимість відеозаписів, здійснених за допомогою таких приладів як доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відеозапис, здійснений працівниками поліції за допомогою приладу, не передбачено положеннями Інструкції №1026 (зокрема - власних мобільних телефонів працівників поліції, службових планшетів, тощо) свідчить про отримання цього доказу з порушенням процедури фіксування обставин адміністративного правопорушення шляхом здійснення органами поліції превентивних заходів, передбачених статтями 31 та 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що інспектором Самбірського РВП ГУНП у Львівськійй області капітаном поліції Петришин Р.І. 23.01.2025 року винесено постанову серії ЕНА № 3919894 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 23.01.2025 року на о

13 год. 19 хв. в м. Самборі по вул. Завокзальна, 2, Львівської області водій керував транспортним засобом автомобілем марки «MERCEDES-ВЕNZ 3120», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1. та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії для перевірки, чим порушив п.2.4.а ПДР - керування ТЗ особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документу на ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ,, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3919894 від 23.01.2025 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 126 КУпАП.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, відповідно до ч. 1, 2 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50- 55 рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Також у справі "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008 р., заява № 7460/03) ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності орган (посадова особа) має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами, далі - Правила)

Розділом 2 Правил передбачені обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Так, згідно п. 2.1 а Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з пунктом 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пункту п. 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки, знаки пріоритету, заборонні знаки, наказові знаки, інформаційно-вказівні знаки, знаки сервісу, таблички до дорожніх знаків. При цьому, заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Адміністративним правопорушенням, згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП визнається керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами

Позивач ОСОБА_1 заперечує факти, викладені у постанові інспектора, посилаючись на те, що він не порушував вимогу дорожньої розмітки п. 1.1, отже вказане правопорушення не вчиняв і жодних вимог ПДР не порушував.

Крім цього судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 за вчинення порушення вимог дорожньої розмітки п. 1.1 ПДР, інспектор поліції ніякої постанови не складав, а лище склав постанову за порушення того що ОСОБА_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія.

Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапису у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно правовій позиції ВС, викладеній у Постанові від 26.04.2018 у справі

№ 338/855/17 зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено саме на відповідача. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закон України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Тобто, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав); у разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів є неправомірними.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року

№ 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. (п. 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС від 18.12.2018 №1026).

Також, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки (розділ ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС від 18.12.2018 №1026).

Разом з тим, відповідачем не представлено суду відеозапис, що саме ОСОБА_1

керував транспортним засобом марки «MERCEDES-ВЕNZ 3120», державний номерний знак НОМЕР_1 , 23 січня 2025 року о 13 год. 22 хв. в м. Самборі по вул. Завокзальна, 2, Львівської області, оскільки останній заперечує факт вчинення ним порушення вимог дорожньої розмітки п. 1.1. ПДР, а тому відсутні будь-які докази того, що особою вчинено адміністративне правопорушення.

Надані відповідачем докази жодним чином не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому суд до уваги їх не бере, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 73 КАС України, оскільки такі не стосуються предмета доказування - керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «MERCEDES-ВЕNZ 3120», державний номерний знак НОМЕР_1 , 23 січня 2025 року о 13 год. 19 хв. в

м. Самборі по вул. Завокзальна, 2, Львівської області.

Інших належних та допустимих доказів по справі відповідачем суду не надано.

Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Відсутність в матеріалах справи доказу, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови (постанова Верховного Суду України від 23.10.2019 у справі №357/10134/17).

Також, факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (постанова ВС від 15.03.2019 №686/11314/17).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

Відповідно до п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3919894 від 23 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі

605, 60 грн.

Так як суд дійшов висновку про задоволення позову, судові витрати у справі, понесені ОСОБА_1 при зверненні до суду, які складаються з судового збору в розмірі 605 грн.

60 коп., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Керуючись статтями 77, 94, 139, 241-247, 250-251, 268-272, 286, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 3919894 від 23 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в сумі 425,00 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі

605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено копію рішення після його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, юридична адреса: площа Генерала Григоренка, 3, Львів, Львівська область, 79000, .

Суддя