Справа № 140/2119/25
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2119/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо неврахування до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання в Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю Правознавство з відривом від виробництва (денна форма навчання) з 01.09.1981 до 25.06.1986, що становить 02 роки 04 місяці 27 днів, періоду проходження строкової військової служби з 11.05.1979 по 12.05.1981, який становить 2 роки 1 день, стажу роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки, а саме, періоду роботи юрисконсультом у колективному господарстві Більшовик Ковельського району Волинської області з 01.09.1986 по 05.12.1987, що становить 01 рік 03 місяці 05 днів, та періоду роботи помічником голови Ковельського районного народного суду з 24.03.1992 до 18.12.1992, що становить 08 місяців 24 дні, і визнання тієї обставини, що стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, в сукупності зі стажем роботи на посаді судді, який складає 31 рік 8 місяців 1 день, становить 38 років 00 місяців 29 днів; зобов`язання врахувати до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, протиправно не враховані половину строку навчання в Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю Правознавство з відривом від виробництва (денна форма навчання) з 01.09.1981 по 25.06.1986, що становить 02 роки 04 місяці 27 днів, період проходження строкової військової служби з 11.05.1979 по 12.05.1981, який становить 2 роки 1 день, стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки, а саме, період роботи юрисконсультом у колективному господарстві Більшовик Ковельського району Волинської області з 01.09.1986 по 05.12.1987, що становить 01 рік 03 місяці 05 днів, та період роботи помічником голови Ковельського районного народного суду з 24.03.1992 по 18.12.1992, що становить 08 місяців 24 дні, і визначити, що стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, в сукупності зі стажем роботи на посаді судді, який складає 31 рік 8 місяців 1 день, становить 38 років 00 місяців 29 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного сукупного стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який становить 38 років 00 місяців 29 днів, починаючи з 23 серпня 2024 року, визначивши його у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з врахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 21.12.1992 на підставі рішення Волинської обласної ради народних депутатів від 18.12.1992 №12/4 був призначений на посаду народного судді Ковельського міськрайонного суду; Постановою Верховної Ради України від 26.12.2002 його було обрано безстроково на посаду судді того ж районного суду. Указом Президента України від 23.03.2004 №358/2004 був переведений на посаду судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області безстроково.

22.08.2024 рішенням №2533/0/15-24 Вища рада правосуддя звільнила позивача у відставку.

02.08.2024 позивач звернувся ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення довічного щомісячного грошового утримання судді.

Згідно рішенням №52 від 11.10.2024 йому призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 72 відсотків суддівської винагороди, починаючи з 23.08.2024 з огляду на стаж судді у 31 рік 08 місяців 01 день.

З посиланням на норми чинного законодавства стверджує, що пенсійним фондом при визначенні відсотку від суддівської винагороди при призначенні щомісячного довічного грошового утримання протиправно не зараховано до стажу як судді часу роботи на посаді юрисконсульта, строкової військової служби, половини строку навчання у вищому навчальному закладі, період роботи помічником судді.

Відтак, з урахуванням приписів частини третьої статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі Закон №1402-VIII) щомісячне довічне грошове утримання позивачу як судді у відставці має виплачуватись в розмірі 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді: 50 відсотків як базовий рівень та 36 відсотки за 18 повних років понад базових 20 років стажу на посаді судді. З урахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі; її розгляд ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.

26.05.2025 ухвалою суду в дану справу залучено як другого відповідача ГУ ПФУ в Кіровоградській області (далі відповідач 2, ГУПФУ в Кіровоградській області).

Відповідач 1 у відзиві на позов його вимоги заперечив та у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області, за принципом екстериторіальності, позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 72 відсотків (50 відсотків за 20 років роботи та 2 відсотки за кожен повний рік роботи понад 20 років) суддівської винагороди, починаючи з 23.08.2024 з розрахунку стажу судді у 31 рік 08 місяців 01 день. Вказує на те, що у даному випадку обрахування стажу роботи на посаді судді відповідає вимогам Закону №1402-VIII, зауважив, що зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення (розрахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання у вищому навчальному закладі, роботи юрисконсультом та помічником судді чинним законодавством не передбачено.

ГУ ПФУ в Кіровоградській області у поданому відзиві просили в позові відмовити, та вказали на те, що рішення від 11.10.2024, яким визначено відсоток довічного грошового утримання судді виходячи із стажу роботи 31 рік 06 місяців 11 днів відповідає вимогам Закону.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

22.08.2024 рішенням №2533/0/15-24 Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_1 у відставку (а.с. 13-16).

Зі змісту цього рішення вбачається, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення становить 38 років 29 днів. Також згідно з даним рішенням Вищої ради правосуддя з посиланням на частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року), абзац четвертий пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, частину першу статті 7, частину четверту статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ Про статус суддів (далі Закон №2862-ХІІ), абзац другий статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/1995 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, до стажу позивача, що дає право для звільнення у відставку, зараховано стаж роботи на посаді судді (31 рік 08 місяців 01 день); період проходження строкової військової служби з 11.05.1979 по 12.05.1981 (2 роки 01 день); половину строку навчання у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю Правознавство з відривом від виробництва (денна форма навчання) з 01.09.1981 по 25.06.1986, що становить (02 роки 04 місяці 27 днів); стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки, а саме, період роботи юрисконсультом у колективному господарстві Більшовик Ковельського району Волинської області з 01.09.1986 по 05.12.1987, що становить 01 рік 03 місяці 05 днів, та період роботи помічником голови Ковельського районного народного суду з 24.03.1992 по 18.12.1992, що становить 08 місяців 24 дні.

Відтак загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 (станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення), що дає йому право на відставку, становить 38 років 29 днів.

Станом на 22.08.2024 розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 становив 116661,00 грн (а.с.17).

02.09.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення довічного щомісячного грошового утримання судді (а.с.86).

Рішенням ГУ ПФУ України в Кіровоградській області від 11.10.2024 №52 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 72 відсотків суддівської винагороди, починаючи з 23.08.2024, з огляду на стаж судді у 31 рік 06 місяців 11 днів (а.с. 66 зворот-67, 83 зворот).

Позивач вважає, що пенсійним органом при визначенні відсотку від суддівської винагороди при призначенні щомісячного довічного грошового утримання протиправно не зараховано до стажу як судді часу роботи на посаді судді, строкової військової служби, половини строку навчання у вищому навчальному закладі, час роботи помічником судді, юрисконсультом, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (Закон №1402-VIII).

Пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI Про судоустрій і статус суддів (далі Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшуєтеся на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII зі змінами.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Відповідно до частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із приписами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в чинній до 28 березня 2015 року редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 №2862-ХІІ Про статус суддів (далі по тексту Закон №2862-ХІІ) та Законом СРСР «Про статус суддів СРСР» на підставі якого ОСОБА_1 був вперше призначений на посаду судді.

Ураховуючи, що до набрання чинності 10.02.1993 року Законом №2862-ХІІ законодавством не було передбачено права судді на звільнення у відставку, при визначенні стажу роботи на посаді судді підлягає застосуванню законодавство яке діяло на день обрання судді ОСОБА_1 безстроково 26.12.2002, а саме Закон №2862-ХІІ.

Згідно із частиною першою статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини четвертої цієї статті Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах судців і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів (втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року-№865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналіз наведеного законодавства в його хронологічному та змістовному вираженні дає достатні підстави вважати, що до стажу, який дає ОСОБА_1 право на отримання довічного грошового утримання судді, належить зарахувати не тільки стаж безпосередньо перебування на посаді судді 31 рік 08 місяців 1 день, а й час проходження строкової військової служби, половину строку навчання в Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю Правознавство з відривом від виробництва (денна форма навчання), час роботи в суді та юрисконсультом.

Позивач проходив строкову військову службу з 11.05.1979 до 12.05.1981 (а.с. 40). З 01.09.1981 до 25.06.1986 навчався за денною формою в Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю Правознавство з відривом від виробництва (денна форма навчання) (а.с.30).

Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає йому право на звільнення у відставку підлягає зарахуванню половина строку навчання, що становить 2 роки 4 місяці 27 днів та період проходження строкової військової служби 02 роки 01 день.

Частиною другою статті 137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VІІІ дає підстави для висновку що з набранням чинності Законом України Про внесення змін до Закону України Про статус суддів та судоустрій у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд, яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VІІІ, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стад (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права на призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зарахувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону СРСР «Про статус суддів СРСР», яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, суддею міг бути громадянин СРСР, який має вищу юридичну освіту та стаж роботи у галузі права не менше як два роки.

Згідно з копією трудової книжки (а.с. 28-37) після здобуття повної вищої освіти до призначення на посаду судді ОСОБА_1 з 01.09.1986 по 23.03.1992 - працював юрисконсультом у колективному підприємстві «Більшовик», а з 24.03.1992 по 18.12.1992 -помічником голови Ковельського районного народного суду.

З огляду на положення вищевказаних норм законодавства, наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково 2 (двох) років роботи за юридичною спеціальністю.

Отже, загальний строк стажу судді, який органу Пенсійного фонду України належало брати до уваги під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного гpoшового утримання, становить 38 років 29 днів, а саме:

стаж роботи на посаді судді 31 рік 8 місяці 1 день;

період проходження строкової військової служби з 11.05.1979 до 12.05.1981 - 2 роки 1 день;

половину строку навчання у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю Правознавство 2 роки 4 місяці 27 днів;

стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (юрисконсультом у колективному підприємстві «Більшовик», помічником голови Ковельського районного народного суду) 2 роки;

Із цього переліку відповідач 2 зарахував лише стаж на посаді судді 31 рік 06 місяців 11 днів, при обрахунку допустив помилку, замість роботи на посаді судді 31 рік 8 місяці 1 день, вказав 31 рік 6 місяців 11 днів та протиправно не зарахував до стажу судді решту часу перебування на відповідних посадах, навчанні, військовій службі, стажування, як це передбачено вищенаведеним законодавством.

Таким чином, з урахуванням приписів частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 як судді у відставці має виплачуватись в розмірі 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді: 50 відсотків як базовий рівень та 36 відсотків за 18 повних років понад базових 20 років стажу на посаді судді.

Водночас, законність виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром підтверджена рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016.

Такі висновки відповідають сталим правовим позиціям Верховного Суду, зокрема, викладеним в постанові Касаційного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року у справі № 380/10696/21.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №З-рп/2013 зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосудця неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосудця.

Відповідно до абзацу 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктами 1, 2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 7 того ж Положення встановлено, що свої повноваження фонд здійснює безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до інформації ГУ ПФУ у Волинській області рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання прийнято ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Позивач просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо неврахування до його стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання суду у відставці вищевказаних періодів служби, навчання та роботи.

Разом з тим, за наслідками розгляду заяви позивача від 02.09.2024 про призначення довічного грошового утримання ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято рішення від 11.10.2024 №52, яким йому призначено довічне грошове утримання в розмірі 72%. У даному випадку саме це є рішенням у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, яким було вирішено його заяву від 02.09.2024 про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, яке і слід визнати протиправним в цій частині з наведених вище підстав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд враховує, що саме до повноважень органів Пенсійного фонду України віднесено обчислення страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України установлено повноваження суду прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наведених обставин та з огляду на те, що заяву ОСОБА_1 про переведення на інший вид пенсії було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Кіровоградській області, то саме останнього слід зобов`язати вчинити дії за наслідками скасування прийнятого ним рішення.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, меж позовних вимог, позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 11.10.2024 №52 в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 72 відсотків суддівської винагороди судді; зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86 відсотків суддівської винагороди (з врахуванням виплачених сум) з 23.08.2024, зарахувавши до стажу судді: половину строку навчання в Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю Правознавство з відривом від виробництва (денна форма навчання) з 01.09.1981 по 25.06.1986, що становить 02 роки 04 місяці 27 днів, період проходження строкової військової служби з 11.05.1979 по 12.05.1981, який становить 2 роки 1 день, стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки, а саме, період роботи юрисконсультом у колективному господарстві Більшовик Ковельського району Волинської області з 01.09.1986 по 05.12.1987, що становить 01 рік 03 місяці 05 днів, та період роботи помічником голови Ковельського районного народного суду з 24.03.1992 по 18.12.1992, що становить 08 місяців 24 дні.

Суд при вирішенні даного спору дав правову оцінку рішенню ГУ ПФУ Кіровоградській області від 11.10.2024 №52 та прийшов до висновку про його протиправність. Визнання протиправною та скасування рішення судом, не потребує в подальшому визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру пенсійної виплати, а тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Щодо позовних вимог заявлених до ГУ ПФУ у Волинській області, суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Кіровоградській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог зобов`язального характеру є саме ГУ ПФУ Кіровоградській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_2 та прийняв рішення за наслідками її розгляду.

Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення/перерахунку).

При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після призначення довічного грошового утримання судді позивачу, ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Кіровоградській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 605,60 грн, сплачений згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 93 від 24.02.2025 (а.с. 12).

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 11.10.2024 № 52 в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 72 відсотків суддівської винагороди судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86 відсотків суддівської винагороди (з врахуванням фактично виплачених сум) з 23 серпня 2024 року, зарахувавши до стажу судді: половину строку навчання в Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю Правознавство з відривом від виробництва (денна форма навчання) з 01.09.1981 по 25.06.1986, що становить 02 роки 04 місяці 27 днів, період проходження строкової військової служби з 11.05.1979 по 12.05.1981, який становить 2 роки 1 день, стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки, а саме, період роботи юрисконсультом у колективному господарстві Більшовик Ковельського району Волинської області з 01.09.1986 по 05.12.1987, що становить 01 рік 03 місяці 05 днів, та період роботи помічником голови Ковельського районного народного суду з 24.03.1992 по 18.12.1992, що становить 08 місяців 24 дні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області судові витрати у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 6, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а, ).

Суддя Р.С. Денисюк