Справа № 640/10718/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року Чернігів Справа № 640/10718/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у м.Києві відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі також ГУ ДПС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.05.2019 №0-2659, №0-2659.

В обґрунтування позову зазначено, що в порушення пункту 266.7.2 статті 266 ПК України відповідач не надіслав позивачу спірні рішення, що є підставою для звільнення від відповідальності. Щодо встановленого порушення, то відповідачем неправильно розрахована сума зобов`язання. За вказаних підстав просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані рішення.

12.05.2025 ухвалою суду справу прийнято до провадження судді Соломко І.І., розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що діяв на підставі та у спосіб визначений законодавством України, станом на час спірних правовідносин. Зокрема, розрахунок податкового зобов`язання за 2018 рік проведений за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ставок податку за рішеннями органів місцевого самоврядування, на підставі підпункту 267.7.1 пункту 267 статті 266 та підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України. Оскаржувані рішення направлені позивачу за його податковою адресою у спосіб, встановлений податковим законодавством та повернуті відділенням поштового зв`язку за закінченням встановленого строку зберігання.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості (загальна площа (кв.м): 512.5), квартира (загальна площа (кв.м):70,6), що підтверджується інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 14,20).

08.05.2019 Головним управлінням ДФС у місті Києві, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 266.7 статті 266 ПК України сформовані податкові повідомлення-рішення: від 08.05.2019 №0-2659, №0-2659 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на суму 1817,05 грн, та 31595,18, які направлені позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення та повернуті за неможливості їх вручення (а.с. 8-9,89).

Не погодившись зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Стосовно направлення позивачу спірних рішень.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

У статті 16 Податкового кодексу України визначені зобов`язання платників податків, один з яких зобов`язує, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пункту 57.3 статті 57 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - так само) у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Зміст наведених правових норм щодо обов`язку платника податків сплатити визначену контролюючим органом суму податкового зобов`язання презумує обізнаність платника податків щодо такої суми.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності рішення, дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є, зокрема прийняття владним суб`єктом рішення, вчинення дії (бездіяльності) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано. Повноваження контролюючого органу щодо здійснення адміністрування податків, зборів, обов`язкових платежів спрямовані на забезпечення виконання кожним конституційного обов`язку сплатити податки, збори, обов`язкові платежі в установлених законом розмірах, порядку та строки. Неповідомлення особи про визначене їй за результатами податкового контролю податкове зобов`язання не буде відповідати меті, з якою надано це повноваження.

Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 та 42.3 статті 42 ПК податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (пункти 42.1, 42.2 та 42.3 в редакції Закону України від 07.07.2011 р. N 3609-VI).

Абзацами першим - третім пункту 45.1 статті 45 ПК встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься, зокрема інформація про місце проживання (підпункт 70.2.4 пункту 70.4 статті 70 ПК).

Отже, невиконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси, протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми пункту 42.2 статті 42 ПК.

На виконання ухвали суду від 12.05.2025, відповідачем надані пояснення, в яких зазначено, що з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, останнє внесення змін адреси позивача проведено 23.10.2023 та внесено адресу АДРЕСА_1 . На час винесення спірних рішень (08.05.2019), податкова адреса позивача значиться: АДРЕСА_2 . Заяви стосовно зміни податкової адреси не надходили.

З матеріалів справи суд встановив, що спірні податкові повідомлення-рішення від 08.05.2019 направлені позивачу рекомендованим повідомленням про вручення 27.06.2019 засобами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_2 та повернуті за неможливістю їх вручення (а.с. 89).

Разом з тим, згідно даних паспорту позивача серії НОМЕР_1 , з 19.04.2019 позивач значиться зареєстрованим адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 27).

Докази, що позивач повідомив відповідача про зміну адреси протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а саме з 19.04.2019 позивачем не надано, а у відповідача відсутні, про що зазначено у поясненнях наданих відповідачем.

Відповідач також у письмових поясненнях зазначає, що з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, останнє внесення змін адреси позивача проведено 23.10.2023 та внесено адресу Київська область, Бориспільський район, Воронківська тер. Гр., с. Проців буд .13.

Будь-яких заперечень з цього приводу позивач не надав, що свідчить про недоведеність позивачем своєї позиції.

Згідно із підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 266.10.2 цієї статті, у разі, якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, податковий орган визначає платнику податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податкові зобов`язання та направляє податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), тобто до 01 липня 2019 року податковий орган визначає фізичним особам податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий звітний період 2018 рік.

Суд зазначає, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формального порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

У постанові Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі 817/213/16 судом було зазначено наступне: «…Підпунктами 265.7.1, 265.7.2 пункту 265.7 статті 265 та пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення-рішення про визначення суми податку як з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, так і плати за землю обчислюється та надсилається платнику податків до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) або поточного року (для плати за землю).

Аналізуючи наведені норми та висновки Верховного Суду, слід зробити висновок, що контролюючий орган зобов`язаний надіслати платнику податків податкові повідомлення-рішення про визначення суми податку як з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, так і плати за землю до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) або поточного року (для плати за землю). Податкове повідомлення-рішення, прийняте або направлене з порушенням цього строку, є неправомірним, оскільки воно прийнято поза межами строку, встановленого у абзаці 1 підпункту267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України.

Згідно пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з пунктом 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

За приписами п. 3.8 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження з повідомленням про вручення. Аналогічні положення відображені у абзаці другому пункту 58.3 статті 58 ПК України.

Позивач наголошує на тому, що відповідач в порушення підпункту 266.7.2 статті 266 ПК не надіслав позивачу спірні рішення.

Водночас, як видно з матеріалів справи, спірні податкові повідомлення-рішення складені 08.05.2019 та направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 26.06.2019 із штрихкодовим ідентифікатором №933 (а.с. 89) за податковою адресою, наявною у податкового органу на час прийняття спірних рішень в межах строку, встановленого наведеними нормами та у спосіб, встановлений положеннями пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, що спростовує доводи позивача. Вказане повідомлення про вручення повернуто органами поштового зв`язку на адресу відповідача за неможливістю їх вручення.

При цьому не отримання податкового повідомлення-рішення не з вини податкового органу, не звільняє платника податку від обов`язку сплати податку на нерухоме майно. Платник повинен самостійно перевірити своє зобов`язання та внести платежі.

Отже, наведені доводи позивача суд відхиляє за їх необґрунтованості.

Щодо правильності нарахування грошового зобов`язання за спірними рішеннями.

Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює (визначає) Податковий кодекс України (абз. 1 п. 1 ст. 1 ПК України).

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу (п. 5.2 ст. 5 ПК України).

Пунктом 8.1 статті 8 ПК України передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать: 10.1.1. податок на майно; 10.1.2. єдиний податок.

Згідно з пунктом 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: 265.1.1. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; 265.1.2. транспортного податку; 265.1.3. плати за землю.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України ( у редакції станом на 01.01.2019) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пунктом 266.4 статті 266 ПК України установлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Так, згідно з підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи-платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Так, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2018 та 04.04.2019 (а.с. 14, 20), суд встановив, що за позивачем зареєстрований об`єкт нерухомості житловий будинок з надвірними приміщеннями загальною площею 512,5 кв.м., квартира загальною площею 70,6 кв.м.

Таким чином, у спірний звітний період (2018 рік) позивач був власником нерухомості загальною площею 512,5 кв.м. у житлового будинку та 70,6 кв. м. у квартирі.

Відповідно, вказана загальна площа належних позивачу об`єктів нерухомого майна вважається базою оподаткування в цілях сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Однак, враховуючи пільги, передбачені в абзаці "в" підпункту 266.4.1 пунку 266.4 статті 266 ПК України, кінцева база оподаткування, до якої має застосовуватись ставка податку і яка повинна використовуватись для визначення позивачу розміру податкового зобов`язання зі сплати даного виду податку, підлягає зменшенню на 180 кв.м.

Як видно з матеріалів справи, відповідач прийняв два податкових повідомлення-рішення, якими визначив позивачу зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2018 рік, а саме:

- рішенням від 08.05.2019 №0-2659 на суму 31595,18 грн за житловий будинок;

- рішенням від 08.05.2019 №0-2659 на суму 1817,05 грн за квартиру.

Станом на 01.01.2018 розмір мінімальної заробітної плати становив 3723,00 гривень. Таким чином, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості по м. Києву становить -37,23 гри. (3723 грн. х 1%), по с. Проців Київської області ~ 18,62 грн. (3723 грн. х 0,5%).

Отже, розрахунок суми додатку за 2018 рік проведено наступним чаном:

- для житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 512,5 кв. м.: (70,6 кв. м. + 512,5 кв. м. - 180 кв. м.) * 18,62 грн. *512,5 кв. м. /(70,6 кв. м. + 512,5 кв. м.) + 25000 грн. = 31595,18 грн;

- для квартири АДРЕСА_3 загальною площею 70,6 кв. м.: (70,6 кв. м. + 512,5 кв. м. - 180 кв. м.) * 37,23 .грн * 70,6 кв. м. /(70,6 кв. м. + 512,5 кв. м.) = 1817,05 грн.

Водночас щодо визначення контролюючим органом бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки виходячи із загальної площі будинку, то суд зазначає, що оскільки в реєстрі міститься саме така інформація щодо об`єкту оподаткування, то відповідач по іншому провести нарахування не міг.

Також, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Однак позивачем не надано суду доказів звернення до контролюючого органу в порядку підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статі 266 ПК України. Відтак, доводи позивача в цій частині суд також відхиляє.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно нарахована позивачу у цій справі сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_4 рнокпп НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління ДПС у м.Києві відокремлений підрозділ Державної податкової служби України вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116 .

Повний текст рішення виготовлено 30 травня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко