Справа № 466/3473/25
Суддя: Зима І. Є.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/3473/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Зими І.Є.

секретаря судового засідання Васинчик М.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Цьороха Ю.Р.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ,-

в с т а н о в и в :

15 квітня 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №657/25 від 04.04.2025 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., а провадження по справі закрити.

Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 7 березня 2009 року до 4 квітня 2025 року він перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 . 3 4 квітня 2025 року, він перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 . 4 квітня 2025 року , близько 01 год. 00 хв. він був затриманий працівниками Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області та доставлений силоміць до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виявилось, що 26 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , на зареєстровану поштову адресу позивача було скеровано рекомендований лист №369 з описом вкладення та повідомленням про вручення, в якому знаходилась повістка №1346689 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 14 год. 00 хв., 05 грудня 2024 року , для уточнення даних у зв`язку з чим складено протокол №657/25 від 4 квітня 2025 року та в подальшому постанова № 657/25 від 4 квітня 2025 року, з яких вбачається, що ніби-то 08 грудня 2024 року рекомендований лист № 369 з повісткою №1346689 був повернутий поштовим оператором на адрес ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина повернення листа № 369 вказана у довідці поштового оператора, з формулюванням: «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, починаючи з 05 грудня 2024 року , 14 год. 00 хв., позивач не з`явився за викликом (повісткою №1346689) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 3 діб не повідомив причини неявки, а в подальшому, протягом 7 календарних днів, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок цього, ІНФОРМАЦІЯ_4 було винесено постанову № 657/25 від 04.04.2025 року, позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, оскільки під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації він від отримання повістки відмовився, та не з`явився за викликом до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повістці та протягом трьох діб, від визначених у повістці дати і часу прибуття, не повідомив про причини неявки. Між тим, йому нічого не було відомо по скерування в його адресу повістки про виклик до РТЦК на 05.12.24. До адміністративної відповідальності його притягнули неправомірно,відтак змушений звернутись до суду.

Ухвалою суду від 30.04.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

27.05.2025 року, на адресу суду надійшов відзив на позов. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову з оглядну на наступне. З 4 квітня 2025 року, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 . 4 квітня 2025 року, близько 01 год. 00 хв. останній був затриманий працівниками Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, як особа, яка з 15 грудня 2024 року , є порушником військового обліку. В цей же день позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 для встановлення обставин порушення військового обліку. В результаті перевірки встановлено, що 26 листопада 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , на зареєстровану поштову адресу ОСОБА_1 був скерований рекомендований лист № 369 з описом вкладення та повідомленням про вручення, в якому знаходилась повістка № 1346689 про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 14 год. 00 хв., 05 грудня 2024 року для уточнення даних. 08 грудня 2024 року рекомендований лист № 369 з повісткою № 1346689 був повернутий поштовим оператором на адрес ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина повернення листа № 369 вказана у довідці поштового оператора, з формулюванням: «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, починаючи з 05 грудня 2024 року , 14 год 00 хв. ОСОБА_1 не з`явився за викликом (повісткою № 1346689) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 3 діб не повідомив причини неявки, а в подальшому, протягом 7 календарних днів, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пунктом 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 встановлено, що повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.

Відповідно до п. 41 Порядку, належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП є день проставлення відмітки про відсутність особи за адресом місця проживання особи, повідомленою цією особою ТЦК під час уточнення своїх облікових даних.

Як видно з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП , тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період. Його дії виразилися в тому, що він будучи належним чином оповіщеним, не з`явився у визначене в повістці місце і строк, не повідомив протягом 3 діб про причини неявки, а в подальшому, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, що не перевищує 7 календарних днів. Отже, приймаючи рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , як посадова особа, діяв в межах наданих йому КУпАП повноважень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги, покликаючись на аргументи аналогічні викладеним в позовні. Крім того зазначив, що його рідний брат , ОСОБА_2 зник безвісти 07.02.23, про що сім`я отримала сповіщення. Відтак, згідно закону позивач має право на відстрочку від проходження військової служби. Він неодноразово намагався потрапити до ІНФОРМАЦІЯ_2 , щоб оформити відповідні документи, проте не міг цього зробити із-за великих черг та браку часу . 04.04.25, коли він перебував у відрядженні у м. Стрий Львівської області, його неправомірно затримали працівники ТЦК та доставили до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 . Лише там він дізнався про те, що йому ніби-то скеровувались повістки на 05.12.24 від ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення особових даних, які він не оновлював. Проте такого виклику він не отримував, так як часто виїздить з м. Львова у відрядження. Йому не сподобались поведінка та зверхнє ставлення до нього працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому він в подальшому не прибув і до ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як вважає, що має згідно закону право на відстрочку. Відтак, просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача Цьорох Ю.Р. в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви, зіславшись на аргументи викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зіст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 2КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно ч. 1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.280КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою № 657/25 від 04.04.2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, оскільки під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації ОСОБА_1 від отримання повістки відмовився, та не з`явився за викликом до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повістці та протягом трьох діб, від визначених у повістці дати і часу прибуття, не повідомив про причини неявки.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 26.11.2024 року, було скеровано повістку рекомендованим листом через Укрпошту, з явкою на прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14:00 год., 05.12.2024, з метою уточнення військово-облікових даних. За викликом позивач не з`явився. Причин, які були б поважними, не повідомив, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вказана повістка повернулась відправнику з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Своїми діями ОСОБА_1 вчинив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

На підставі чого зроблено висновок про те, що позивач своїми діями вчинив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та постановлено накласти на позивача штрафу у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Однак, як стверджує ОСОБА_1 , позивач не знав про існування повістки, оскільки таку не отримував, жодних повідомлень від Укрпошти йому не надходило.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Відповідно до ст.235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210,210-1,211(крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, належить до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення від імені цих органів.

Відповідно дост.283КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи),який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа(прізвище, ім`я та по батькові (за наявності),дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених підчас розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.210 КУпАП настає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію) в особливий період, а ч.3 ст.210 КУпАП передбачено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку) в особливий період.

Оскільки позивач ОСОБА_1 протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України №3633-ІХ від 11.04.2024 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" (тобто в період 18.05.2024-16.07.2024 включно) не уточнив свої військово-облікові дані у відповідності до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №3633-ІХ, а саме адресу проживання, номери засобів зв`язку, адрес електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, в тому числі актуальну інформацію про стан свого здоров`я, у разі перебування на території України шляхом самостійного прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до ЦНАП, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності), своїми неправомірними діями, які виразилися в не оновленні своїх військово-облікових даних, в тому числі актуальної інформації про стан свого здоров`я, місця роботи (навчання), номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №3633-ІХ, частини 2 статті 17 Закону України "Про оборону України", частини 10 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", абзацу 3 частини 1 та абзацу 7 частини 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", то його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України "Про оборону Україні", громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством, а згідно ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і війську службу", захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Частиною 10 вказаної статті визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, суд виходить і з того, що обов`язок щодо уточнення облікових даних виник у позивача з 18.05.2024 - з часу набрання сили змін до частини 10 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Посилання позивача на те, що через брак часу та великі черги до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не міг виконати вказану норму Закону, не є підставою для звільнення його від відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч.5 ст.160 КАС України, право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким, відповідно до статті 9 КУпАП, є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Згідно ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Факт скерування ОСОБА_1 , за адресою реєстрації, повістки з вимогою з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, стверджується наявними в матеріалах справи трекінгом поштових відправлень «Укрпошта». Зокрема, представником відповідача в судовому засіданні надано суду для ознайомлення, запакований конверт з повісткою, на якому присутня відмітка Укрпошти про те, що вказана повістка не отримана ОСОБА_1 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України №560 Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: - день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Отже, з аналізу наведених вище норм вбачається, що у випадку направлення повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП є документи від поштового оператора про особисте отримання поштового відправлення, відмітка у поштовому повідомленні про відмову від його отримання або відмітка у поштовому повідомленні про відсутність особи за адресою.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивачем ОСОБА_1 допущено порушення вимог законодавства України про оборону.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі "Єрохін проти України" від 15.02.2013).

В судовому засіданні встановлено, що під час винесення постанови відносно ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 , були дотримані норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови було дотримано вимоги КУпАП.

Згідно ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою її було мотивовано та дотримано встановленого законом порядку її винесення, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 , при її винесенні було зібрано відповідні докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно з ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В судовому засіданні встановлено, що позиція позивача щодо незаконності та необґрунтованості винесеної постанови нічим не доведена, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 , при винесенні рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача дотримані положення КУпАП, а тому суд вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу винесена правомірно, а тому її слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 8, 9,72-78,241-246, 250 ,286,293 КАС України , суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.20 за № №657/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту виготовлення повторного його тексту, безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 03 червня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 .

Суддя І. Є. Зима