Справа № 480/3654/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 р. Справа № 480/3654/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2025, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 03.03.25 по справі № 480/3654/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про скасування наказів, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 у якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 539 від 26.10.2023 в частині, що стосується позивача, а саме: висновків про самовільне залишення військової частини та зняття з продовольчого забезпечення;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 2505 від 11.12.2023 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем призваним по мобілізації»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та премію з 01.10.2023 по 15.01.2024, а саме: 54 000, 00 грн. заробітної плати та 50 000, 00 премії;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 100 000, 00 грн.

В обгрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що 07.09.2023 на підставі рекомендаційного листа ІНФОРМАЦІЯ_1 , подавав рапорт про переведення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а 30.09.2023, згідно з довідкою № 10949 від 30.09.2023, його визнано обмежено придатним до військової служби, придатним зокрема, до служби у ТЦК та СП.

Позивач наголосив на тому, що весь час перебував у розташуванні свого підрозділу в АДРЕСА_1 , де виконував свої посадові обов`язки, очікуючи рішення командування з приводу поданого рапорту про переведення. Покинув свій підрозділ позивач лише 21.11.2023, після отримання витягу з наказу про переведення в розпорядження та повернення до штабу бригади м. Баранівка.

ОСОБА_1 зауважив на тому, що висновки службового розслідування про його самовільне залишення військової частини є необґрунтованими, оскільки службове розслідування проведено поверхнево, під час його проведення обставини з`ясовані не у повній мірі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі протиправність оскаржуваного наказу про результати службового розслідування від 31.08.2023 позивач мотивує тим, що він був позбавлений права надавати будь-які пояснення під час проведення службового розслідування, оскільки не був повідомлений про проведення службового розслідування.

Також, звертає увагу суду на те, що відповідачем доказів на підтвердження вчинення дій щодо повідомлення позивача належним чином про наявність службового розслідування у відношенні ОСОБА_1 не надано, а копію наказу позивачем отримано лише у відповідь на адвокатській запит його представника.

Крім того, з висновку службового розслідування вбачається, що причинного зв`язку між подією та діями ОСОБА_1 не встановлювалися, як і не аналізувалися умови, що сприяли такій поведінці позивача. Таким чином, службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. При цьому, саме лише цитування норм статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних сил України у висновку службового розслідування, не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

На переконання позивача, відповідачем не дотримано процедури проведення службового розслідування в частині, що стосується позивача шляхом не вжиття всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, у тому числі, наявності вини військовослужбовця, тому оскаржуваний наказ від 11.12.2023 № 2505 про результат службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що під час проходження військової служби на посаді гранатометника 1 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у серпні 2023 року ОСОБА_1 отримав від ІНФОРМАЦІЯ_1 рекомендаційний лист щодо призначення позивача на посаду гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з отриманням рекомендаційного листа, ОСОБА_1 подав рапорт про переведення, а згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 10949 від 30.09.2024, на підставі статей 36-б, 64-б, 75-в, 23-г, 30-г графи ІІ Розкладу хвороб, його визнано обмежено придатним до військової служби непридатним до служби у Десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах (за винятком підрозділів забезпечення).

Згодом, 26.10.2023 командиром 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону старшим лейтенантом ОСОБА_2 командиру батальйону був поданий рапорт у якому вказувалось, що близько 08:00 при проведенні перевірки особового складу 7-ої механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 встановлено, що солдат ОСОБА_1 покинув місце розташування підрозділу поблизу АДРЕСА_2 , без зброї у невідомому напрямку нікого не попередивши. Отримавши вказаний рапорт, командир 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 подав доповідь командиру військової частини НОМЕР_1 .

На підставі зазначеної доповіді, 26.10.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 1977 про призначення службового розслідування.

Крім того, наказом № 539 від 26.10.2023 солдата ОСОБА_1 визнано таким що самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим з 26.10.2023 йому призупинено виплату грошового забезпечення та знято з продовольчого забезпечення.

Згідно з наказом № 237-РС від 07.11.2023, позивача звільнено з займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , а відповідно до наказу № 596 від 22.11.2023, у зв`язку з прибуттям до військової частини, йому поновлено виплату грошового забезпечення з 22.11.2023.

За результатами службового розслідування, 03.12.2023 складено акт, згідно з яким ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив військову частину з 26.10.2022, у зв`язку з чим, окрім іншого, запропоновано не виплачувати йому премію за весь час самовільного залишення військової частини.

На підставі акту службового розслідування, 11.12.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 2505, згідно з яким солдату ОСОБА_1 з 26.10.2023 призупинено виплату грошового забезпечення, а також не виплачено премію за весь період самовільного залишення місця служби, включаючи місяць повернення, в тому числі за жовтень, листопад та грудень 2023 року.

Відповідно до наказу № 33 від 15.01.2024, позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідача щодо самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 у період з 26.10.2023 по 22.11.2023, про відповідність оскаржуваних наказів критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та про необґрунтованість позовних вимог щодо їх скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), згідно з преамбулою якого, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Статтею 2 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (ст. 4 Дисциплінарного статуту).

Як встановлено ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Згідно ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Розділу II Порядку, службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з пунктами 1-3 Розділу VI Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Системний аналіз наведених норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. З метою уточнення усіх обставин дисциплінарного проступку, причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Отже, вирішуючи спір, необхідно виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено.

Відповідно до частини 2 статті 24 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII), якщо інше не визначено законодавством, для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, військова служба призупиняється.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Так, пунктом 1441 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

На виконання пункту 1442 Положення, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

На виконання пункту 1444 Положення, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.

Згідно з пунктом 84 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини військовослужбовця, може проводитися службове розслідування.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (пункт 85).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначаються Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Мігністерства оборони України № 608 від 21.11.2017, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371.

Пунктом 1 розділу ІІІ вказаного порядку встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Розділом V Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України врегульовано, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 4 розділу VІ Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Отже, за змістом вказаних норм, у випадку самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, служба такого військовослужбовця призупиняється, йому не виплачується грошове та не здійснюється продовольче, речове, інші види забезпечення. Для встановлення обставин самовільного залишення військової частини або місця служби, може бути проведено службове розслідування, за результатами якого вирішується питання щодо притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що стверджуючи про протиправність оскаржуваних наказів, ОСОБА_1 зазначає про те, що у період з 26.10.2023 по 22.11.2023 перебував у розташуванні військової частини та виконував свої посадові обов`язки.

В той же час, рапортом командира 7-ї механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023 старшого лейтенанта ОСОБА_3 , поданим командиру НОМЕР_3 механізованого батальйону підтверджено, що цього дня о 08 год. 00 хв. під час перевірки особового складу 7-ї механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, солдат ОСОБА_1 відсутній у розташуванні, поблизу села Очеретино, Донецької області. (а.с. 85)

У поясненнях, наданих 30.10.2023 під час проведення службового розслідування засобами зв`язку, командир 7-ї механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_4 підтвердив відсутність ОСОБА_1 у розташуванні 7-ї механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону як станом на 08 год. 00 хв. 26.10.2023, так і станом на дату надання пояснень, зауваживши при цьому, що на телефонні дзвінки позивач не відповідав, внаслідок пошукових робіт, його місцезнаходження не встановлено. (а.с. 88)

Командир відділення 2-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 7-ї механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 у поясненнях 30.10.2023 також підтвердив відсутність у розташуванні відділення солдата ОСОБА_1 як станом на 08 год. 00 хв. 26.10.2023, так і станом на дату надання пояснень. (а.с. 89)

Слід зазначити, що відповідно до статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовою дисципліною є бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна досягається, зокрема шляхом умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, а також шляхом зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

На виконання статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Тобто, за змістом вказаних норм, командиром є військовослужбовець, який має авторитет та високі моральні якості, неухильно дотримується вимог законодавства щодо проходження військової служби, а також несе персональну відповідальність за здатність виконувати бойові завдання підрозділом в цілому та кожним військовослужбовцем, який входить до його складу окремо.

З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави для сумнівів у достовірності інформації, яка міститься у рапорті командира 7-ї механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 та його поясненнях, наданих під час службового розслідування.

Також, колегія суддів вважає достовірною і інформацію, яка міститься у поясненнях командира відділення 2-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 7-ї механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 .

Крім того, слід врахувати, що у зазначаючи про перебування у розташуванні військової частини НОМЕР_1 та виконання своїх посадових обов`язків, ОСОБА_1 не вказав у якому конкретно місці він перебував і за чиїм наказом та які саме обов`язки, завдання, накази чи розпорядження виконував у період з 26.10.2023 по 22.11.2023.

Будь-яких доказів знаходження у місці розташування підрозділу у згаданий період, а також доказів виконання завдань, розпоряджень чи наказів командира у цей період, позивач суду не надав, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Колегія суддів не бере до уваги доводи ОСОБА_1 щодо розбіжності у даті повернення до військової частини після її самовільного залишення, вказаної у акті службового розслідування (03.12.2023) та наказі про зарахування на забезпечення у зв`язку з прибуттям після самовільного залишення частини (22.11.2023), оскільки ця обставина свідчить про можливу технічну помилку та не спростовує висновків щодо самовільного залишення військової частини позивачем.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та наведене правове регулювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про обґрунтованість доводів відповідача щодо самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 у період з 26.10.2023 по 22.11.2023, про відповідність оскаржуваних наказів критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та про необґрунтованість позовних вимог щодо їх скасування.

Крім того, з огляду на приписи Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, згідно з якими за час самовільного залишення військової частини (з 26.10.2023 по 22.11.2023) грошове забезпечення військовослужбовцям не нараховується, а також приймаючи до уваги те, що за змістом довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , останньому виплачувалось грошове забезпечення за період з 22.11.2023 по 15.01.2024, позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити грошове забезпечення і премію за період з 01.10.2023 по 15.01.2024, так само, як і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року по справі № 480//3654/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 по справі № 480/3654/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц О.В. Присяжнюк