Справа № 380/19541/23
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 червня 2025 року

м. Київ

справа № 380/19541/23

адміністративне провадження № К/990/21285/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі №380/19541/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОНЕНТРІ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду 19.05.2025 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі №380/19541/23.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІОНЕНТРІ» звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.07.2023 №17004/13-02-07-05 форми «ПН», яким застосований штраф за платежем з податку на додану вартість у сумі 24414,35 грн; №16998/13-01-07-05 форми «В1», яким за зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за березень 2023 року застосований штраф з податку на додану вартість у сумі 1 461 230 грн; №17002/13-01-07-05 форми «Р», яким занижено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1 747 071,25 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 в задоволенні позову відмовлено повністю. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОНЕНТРІ» задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №380/19541/23 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОНЕНТРІ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 24.07.2023 №17004/13-02-07-05, від 24.07.2023 №16998/13-01-07-05, від 24.07.2023 №17002/13-01-07-05.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питань застосування пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, який передбачає обов`язок платника податку нарахувати податкові зобов`язання, якщо придбані товари/послуги не використовуються в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

На думку скаржника, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність обов`язку платника податків нараховувати податкові зобов`язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, незважаючи на відсутність використання придбаних товарів/послуг у оподатковуваних операціях, брак підтвердження фактичного зв`язку витрат із господарською діяльністю. Апеляційний суд фактично ототожнив право на податковий кредит з самим фактом наявності податкової накладної, ігноруючи вимоги Податкового кодексу України щодо цільового використання придбань у межах господарської діяльності.

На сьогодні Верховним Судом не сформульовано чіткого правового висновку, який би системно роз`яснював зміст і механізм застосування пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України у зв`язку з невикористанням активів у господарській діяльності, містив критерії оцінки реального використання товарів/послуг в оподатковуваних операціях, визначав момент настання обов`язку нарахування компенсуючого ПДВ при відсутності фактичного використання придбаних товарів

На думку скаржника, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України підлягає застосуванню у кожному випадку, коли товари, роботи або послуги, з яких було сформовано податковий кредит, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності. Наявність податкової накладної не звільняє платника податку від обов`язку нарахувати податкові зобов`язання, якщо надалі придбання не використано в господарських цілях.

Верховний Суд зауважує, що у випадку посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що фактичні обставини даної справи не підпадають під жоден підпункт пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України. У апелянта є зареєстрований КВЕД 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», а використання такого нерухомого майна в неоподатковуваних операціях є неможливим. Нежитлові приміщення придбавались з метою здавання їх в оренду, після приведення їх у належний технічний стан та введення ТОВ «ЛІОНЕНТРІ» їх в експлуатацію. Щодо транспортного засобу, то ним користується директор ТОВ «ЛІОНЕНТРІ» з метою реалізації власних управлінських функцій щодо забезпечення здійснення в майбутньому виду діяльності КВЕД 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», що відноситься до оподатковуваних видів діяльності. Згідно рахунку 15 «Капітальні інвестиції», набуте у власність нерухоме майно в періоді, що перевірявся, обліковується як капітальні інвестиції та не введено в експлуатацію. Отже, у позивача не виник обов`язок скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні.

Апеляційним судом враховано правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №817/321/17, від 15.10.2019 у справі №803/3519/15, від 20.06.2019 у справі №802/4928/13-а, від 28.05.2019 у справі №813/805/15, від 21.03.2019 у справі №804/3654/16, від 25.03.2020 у справі №640/7113/19, від 16.02.2021 у справі №813/843/15, від 16.05.2022 у справі №808/6759/14. Скаржником не наведено підстав щодо помилковості врахування судами таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.

Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі №380/19541/23 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва