Справа № 600/3228/24-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3228/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі відповідач або ГУ ДПС у Чернівецькій області), в якому просить:

- визнати протиправною, незаконною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 02 травня 2024 року № Ф-24544-56 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 37 788 грн. 74 коп.

1.2. Ухвалою суду від 26.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. 02 травня 2024 року посадовими особами ГУ ДПС у Чернівецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-24544-56, якою позивачу нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску у розмірі 37788,74 грн.

2.2. З даною вимогою відповідача позивач не згідний повністю та вважає, що вона підлягає скасуванню.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

3.1. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві представник позивача зазначає наступне.

3.2. Вказує, що 17.05.2017 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з ЄДР від 18.05.2017 року.

3.3. Водночас, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 20.06.2001 року, ОСОБА_1 працює на посаді директора у ПТ «Перший Ломбард «Дорош і компанія», як найманий працівник починаючи з 27 квітня 2017 року по теперішній час. Довідками про доходи, підтверджуються, що ОСОБА_1 отримує дохід та за нього сплачується ЄСВ роботодавець.

Наголошує, що позивач хоч і числиться як підприємець, але дохід не отримує саме за підприємницьку діяльність. Про нульовий дохід позивач неодноразово повідомляв податкову інспекцію податковими деклараціями про майновий стан і доходи від 2017 року по 2024 рік.

3.4. Вважає, що оскільки позивач працює як найманий працівник та роботодавець сплачував і сплачує ЄСВ по теперішній час, та хоч і ОСОБА_1 числиться як підприємець, але дохід не отримує саме за підприємницьку діяльність, а отже відсутні будь-які підстави нарахування заборгованості по ЄСВ.

Позиція відповідача

3.5. До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує про задоволення позову з огляду на наступне.

3.6. Зазначає, що відповідно до даних АІС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Чернівецькій області з 17.05.2017 р. по теперішній час на загальній системі оподаткування обліку та звітності. Податкова адреса: АДРЕСА_1 .

3.7. Частиною 2 статті 1 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

3.8. Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI «Платники єдиного внеску», передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

3.9. Абз. 3 ч. 8 ст. 9 «Порядок обчислення і сплати єдиного внеску» Закону №2464-УІ визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5і частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

3.10. Абз. 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI «База нарахування єдиного внеску», передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, (абзац перший пункту 2 частини першої статті 7 із змінами, внесеними згідно із Законами України від 06.12.2016р. №1774- VIII, від 03.10.2017р. № 2148-VIII).

3.11. Наголошує, що згідно даних інтегрованих карток, станом на момент надання відповіді, у позивача утворилася недоїмка по єдиному соціальному внеску для фіз. осіб - підприємців, в т.ч., які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, сума якої становить 34972,74 грн.

3.12. Щодо доводів позивача з приводу відсутності у нього обов`язку по сплаті консолідованого страхового внеску у періоди трудового найму, оскільки єдиний внесок за нього сплачує роботодавець у розмірі, не менше мінімального, зазначає про наступне. Так, податковий орган не наділений повноваженнями з`ясовувати будь-які факти переміщення осіб, чи роботи за сумісництвом, що в свою чергу теж не є обставинами, які звільняють позивача від сплати ЄСВ. Крім того, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які одночасно працюють за трудовим договором і є найманими працівниками, не звільняються від обов`язку платника єдиного внеску, в тому числі обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок за себе, як фізичну особу - підприємця. Закон не забороняє бути найманим працівником та одночасно здійснювати підприємницьку діяльність.

3.13. Разом з тим, згідно частини 6 статті 4 Закону № 2464-VI фізичні особи- підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення ними бази нарахування за місяці звітного періоду, за які роботодавцем сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску. Самостійно визначена такими особами база нарахування не може перевищувати максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

3.14. Однак, відповідні зміни до ст.4 були внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592-ІХ від 13.05.2020 року. Положення ч. 6 ст. 4 ЗУ № 2464-VI набрали чинності з 01.01.2021 року.

3.15. До 01.01.2021 року перелік підстав для звільнення фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, був наступний: у випадку отримання пенсії за віком; якщо такий платник є особою з інвалідністю; або досягнуто віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. Звертаємо увагу, що вказаний перелік підстав був вичерпний.

3.16. Отже, з огляду на вищезазначене та, враховуючи період, за який у позивача утворилася недоїмка по єдиному соціальному внеску, доводи позивача в цій частині не мають правової підстави.

ІV. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

4.1. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 17.05.2017 року зареєстрований як фізична особа підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань від 18.05.2017 року.

4.2. Поряд з цим, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.06.2001 року, ОСОБА_1 працює на посаді директора у ПТ «Перший Ломбард «Дорош і компанія» з 27 квітня 2017 року.

4.3. При цьому, згідно довідок, виданих ПТ «Перший Ломбард «Дорош і компанія» від 15.07.2024 року №15/071, №15/072, №15/073, №15/074, №15/075, №15/076, №15/077, №15/078 за період з квітня 2017 року по червень 2024 року визначено, що ОСОБА_1 працює на посаді директора у ПТ «Перший Ломбард «Дорош і компанія» з 27 квітня 2017 року за основним місцем роботи і при нарахуванні та виплаті заробітної плати роботодавцем сплачено відповідні страхові внески.

4.4. Однак, 02 травня 2024 року ГУ ДПС у Чернівецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-24544-56, якою позивачу нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску у розмірі 37788,74 грн. за 2017 рік (8 міс), 2018 рік (12 міс.), 2019 рік (12 міс) та 2020 рік (10 міс), про що зазначено у листі ГУ ДПС у Чернівецькій області від 29.07.2024 року №12202/6/24-13-24-12.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом цього позову є вимога Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 02.05.2024 року № Ф-24544-56про сплату боргу (недоїмки), а тому суд має надати оцінку на предмет її правомірності та безпосередньо наявності підстав для її формування.

5.2. Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної вимоги).

5.3. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI під єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розуміють консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

5.4. Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

5.5. Отже, з викладеного слідує, що єдиний соціальний внесок є обов`язковим платежем, метою якого є забезпечення захисту прав застрахованих осіб, які такий внесок сплачували самостійно або за них такі внески сплачувались іншими особами.

5.6. Згідно частини 1 статті 12 Закону № 2464-VI завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

5.7. Пунктом 3 частини 2 статті 12 Закону України №2464-VI передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

5.8. Статтею 4 Закону №2464-VI визначено перелік платників єдиного соціального внеску.

Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці:

- підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

- фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань);

- фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

5.9. У частині 4 статті 4 Закону №2464-VI визначено перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема такими є особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

5.10. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, наведених у частині 4 статті 4 Закону №2464-VI, а також те, що з 17.05.2017 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік ГУ ДПС у Чернівецькій області, слідує, що він є платником єдиного соціального внеску.

5.11. Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1), подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (пункт 4).

5.12. Згідно частини 3 цієї ж статті Закону №2464-VI обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону.

5.13. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1774-VIII від 06.12.2016, № 2148-VIII від 03.10.2017; в редакції Закону № 592-IX від 13.05.2020) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

5.14. Під мінімальним страховим внеском Закон №2464-VI розуміє суму єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 частини 1 статті 1), тоді як під максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску розуміється максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (пункт 4 частина 1 статті 1 Закону №2464-VI).

5.15. Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

5.16. Однак, суд звертає увагу на те, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.06.2001 року, ОСОБА_1 працює на посаді директора у ПТ «Перший Ломбард «Дорош і компанія» з 27 квітня 2017 року. При цьому, згідно довідок, виданих ПТ «Перший Ломбард «Дорош і компанія» від 15.07.2024 року №15/071, №15/072, №15/073, №15/074, №15/075, №15/076, №15/077, №15/078 за період з квітня 2017 року по червень 2024 року визначено, що ОСОБА_1 працює на посаді директора у ПТ «Перший Ломбард «Дорош і компанія» з 27 квітня 2017 року за основним місцем роботи і при нарахуванні та виплаті заробітної плати роботодавцем сплачено відповідні страхові внески.

5.17. Попри це, 02 травня 2024 року ГУ ДПС у Чернівецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-24544-56, якою позивачу нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску у розмірі 37788,74 грн. за 2017 рік (8 міс), 2018 рік (12 міс.), 2019 рік (12 міс) та 2020 рік (10 міс).

5.18. В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

5.19. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

5.20. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

5.21. Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

5.22. Відтак, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

5.23. Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

5.24. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18, від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, яка у подальшому підтримана Верховним Судом у постановах від 07 березня 2023 року у справі №320/2325/19 та від 31.03.2023 року у справі №600/2686/21-а.

5.25. Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

5.26. Як зазначено судом вище, позивач з 27 квітня 2017 року працює на посаді директора у ПТ «Перший Ломбард «Дорош і компанія». При цьому, із заробітної плати позивача роботодавцями сплачено відповідні страхові внески.

5.27. Суд звертає увагу на те, що доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності відповідачем до суду не надано.

5.28. Отже, враховуючи те, що Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області, згідно оскаржуваної вимоги, нараховано позивачу недоїмку по сплаті єдиного соціального внеску у період, коли він був працевлаштованим та не повинен був сплачувати такий внесок, суд вважає, що така вимога є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

6.2. Відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваної позивачем вимоги, натомість останнім доведено суду її протиправність, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

6.3. При цьому, суд зазначає, що решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

7.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією №153 від 22.07.2024 року.

7.3. Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 02.05.2024 року № Ф-24544-56.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №153 від 22.07.2024 року судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління ДПС у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200 А, ).

Суддя О.В. Анісімов