Справа № 320/28258/23
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 червня 2025 року

м. Київ

справа №320/28258/23

адміністративне провадження №К/990/21289/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі №320/28258/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Міністерства аграрної політики та продовольства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Міністерство фінансів України, про стягнення простроченої заборгованості перед бюджетом,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду 19.05.2025 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі №320/28258/23.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025, відмовлено у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у м. Києві до Міністерства аграрної політики та продовольства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Міністерство фінансів України, про стягнення простроченої заборгованості перед бюджетом в сумі 42 774 684,25 грн. Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.

Скаржником зазначено, що позивач звернувся з позовом про стягнення простроченої заборгованості перед державою у розмірі 42 774 684,25 грн. Тобто, справа стосується держаного інтересу, оскільки стосується надходжень до Державного бюджету. На момент звернення до суду із позовом зазначена сума перевищувала п`ятнадцять тисяч розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Головне управління ДПС у м. Києві зверталося з клопотання, в якому просило розгляд справи №320/28258/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження. Однак судом першої інстанції дане клопотання не вирішено - відсутня будь- яка ухвала, якою вирішувалося питання переходу до загального провадження, в рішенні Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 також відсутня інформація, що судом розглядалося клопотання позивача про перехід до загального провадження. Тобто, суд першої інстанції не вирішив усі подані клопотання до моменту ухвалення оскаржуваного судового рішення, що є порушенням норм процесуального права.

На думку скаржника, зважаючи на предмет, підстави та учасників спору, складне правове регулювання відносин, справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, тому віднесення даної справи до категорії справ незначної складності є помилковим. Окрім того, справа має виняткове значення, зокрема для Мінфіну, оскільки стосується питання надходжень до Державного бюджету значного розміру коштів. При цьому, сформовані висновки суду щодо застосування положень пункту 95.2 статті 95 глави 9 розділу II Податкового кодексу України у взаємозв`язку з положеннями підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.1 статті 59 ПК України під час стягнення органами доходів і зборів простроченої заборгованості перед державним бюджетом за 7 фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду Державного бюджету, дозволять в подальшому однозначно застосовувати норми права значною кількістю суб`єктів під час розгляду подібних справ. Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі з урахуванням підпунктів «а», «в», «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України підлягають касаційному оскарженню.

Контролюючим органом вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що Верховним Судом не сформовано висновків щодо правозастосування положень пункту 95.2 статті 95 глави 9 розділу II Податкового кодексу України у процесі стягнення простроченої заборгованості за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду Державного бюджету. Тому наявна необхідність формулювання висновку Верховного Суду щодо правозастосування положень пункту 95.2 статті 95 глави 9 розділу II Податкового кодексу України у взаємозв`язку з положеннями підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.1 статті 59 ПК України під час стягнення органами доходів і зборів простроченої заборгованості перед державним бюджетом за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду Державного бюджету - вимоги пункту 95.2 статті 95 глави 9 розділу II Податкового кодексу України про необхідність направлення податкової вимоги не поширюються на процес стягнення органами доходів і зборів простроченої заборгованості перед державним бюджетом за фінансовою допомогою, наданою з резервного фонду Державного бюджету.

Верховний Суд зауважує, що у випадку посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, на даний час наявна практика Верховного Суду щодо даної категорії спорів (постанови від 22.10.2019 по справі №826/8966/14, від 10.04.2020 по справі №815/6300/13-а, від 02.11.2022 у справі №460/3692/20, від 17.05.2023 по справі №560/3073/20). Зокрема, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що передумовою для стягнення простроченої заборгованості є надсилання платнику податків податкової вимоги, у зв`язку з чим адміністративний позов про стягнення простроченої заборгованості перед бюджетом є передчасним, оскільки контролюючим органом не дотримано алгоритму дій, передбачених статтею 95 Податкового кодексу України, що передують зверненню до суду з позовом.

Відтак, скаржником не обґрунтовано заявлену підставу касаційного оскарження, не враховано наявність правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не обґрунтовано підстави касаційного оскарження судових рішень.

Таким чином, скаржнику слід викласти належним чином передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини 4 статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору. До касаційної скарги також додаються її копії відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга подається до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Головним управлінням ДПС у м. Києві не надано документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позов було подано у 2023 році. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684,00 грн.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Касаційну скаргу надіслано через систему «Електронний суд». Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, скаржнику слід сплатити 42944,00 грн судового збору (2684,00 грн 10 * 200% * 0,8) та надати до суду оригінал платіжного документа.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача: UA0026007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)». Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі №320/28258/23 залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом сплати судового збору та надання оригіналу платіжного документа.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

Л.І. Бившева

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду