Справа № 240/17945/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17945/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

02 червня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в переведенні із пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника від 04.07.2024 № 66;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника з 20.08.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 20.08.2023 з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування заявлених вимог вказано, що 28.06.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника. Однак їй відмовлено у задоволенні такої заяви, оскільки не підтверджене спільне проживання, відсутній документ про перебування на утриманні померлого годувальника та відсутні документи для визначення права та доцільності на перерахунок. Не погоджуючись із рішенням прийнятим суб`єктом владних повноважень, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 з 05.04.1994, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 05.04.1994.

ОСОБА_2 згідно свідоцтва від 21.08.2023 серії НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно пенсійного посвідчення від 15.01.2015 Серії НОМЕР_3 позивач є пенсіонером по інвалідності та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Відповідно до пенсійного посвідчення від 15.11.2006 серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 також перебував на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області та отримував пенсію по інвалідності.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , позивач зареєстрована в селі Івашківка.

Натомість померлий ОСОБА_2 згідно відмітки в паспорті серії НОМЕР_6 з 09.10.2004 був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

До матеріалів справи надано довідку виконавчого комітету Стриївської сільської ради від 20.08.2024 №368, якою засвідчено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дня його смерті.

Зі змісту долучених доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 28.06.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника. Згідно розписки-повідомлення встановлено, що до заяви було додано паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть годувальника.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про переведення на інший вид пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області та 04 липня 2024 року прийнято рішення №66 про відмову у призначенні пенсії, оскільки не підтверджене спільне проживання, відсутній документ про перебування на утриманні померлого годувальника та відсутні документи для визначення права та доцільності на перерахунок.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 04 липня 2024 року №66 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно із п.3 ч.1 ст.45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Приписами ч.3 ст.45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування (абзац 2 цієї правової норми).

Згідно із ч.2 ст.36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Аналіз наведених положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування дає підстави для висновку, що умовами для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є: наявність статусу подружжя померлого, досягнення заявником пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону та перебування заявника на утриманні померлого годувальника.

Відтак, виключно доказів на підтвердження статусу подружжя не є вичерпною і достатньою умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Так, пунктом 2.3 цього Порядку передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також, надаються такі документи:

1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків, або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує факт внесення до цього реєстру інформації про безвісне зникнення особи, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, отримана в порядку, передбаченому статтею 15 Закону України Про правовий статус осіб, зниклих безвісти;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) документи про місце проживання (реєстрації);

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Аналіз встановлених обставин справи дозволяє зробити висновок, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 04 липня 2024 року №66 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника з тих підстав, що нею не надано документу, що підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Так, до заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, позивачем не надано докази на підтвердження спільного проживання подружжя.

Отже, позивачем не виконано умови для переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а саме відсутність на момент розгляду відповідачем наданих до заяви документів, доказів підтвердження її такою, що була на утриманні померлого годувальника.

За правилами пункту 2.11 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Слід зауважити, відмітки в копіях паспортів подружжя, що наявні в органах Пенсійного фонду, свідчать про реєстрацію місця проживання членів такого подружжя за різними адресами, в різних населених пунктах.

Інших документів що засвідчують факт перебування позивача на утриманні померлого годувальника, органу Пенсійного фонду подано не було, а тому у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття рішення про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі №643/7576/17.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність підстав для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 04 липня 2024 року №66 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії.

Колегія суддів зазначає, що надана позивачем до матеріалів справи довідка виконавчого комітету Стриївської сільської ради від 20.08.2024 №368, якою засвідчено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дня його смерті, не була надана до заяви, та не могла бути врахована відповідачем під час прийняття спірного рішення, а тому не може бути доказом визнання протиправним і скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Оскільки, вимога про призначення пенсії є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення пор відмову в призначенні пенсії, вона також задоволенню не підлягає.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.