Справа № 165/3440/24
Суддя: Ференс-Піжук О. Р.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 165/3440/24
провадження №2-а/165/3/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

за участі секретаря Король І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови про притягнення до адмінвідповідальності та закриття провадження у справ, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Свередюк Ю.А. звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови серії 2В №232 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП, винесену 21 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 210 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. і закриття справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначає, що у оскаржуваній постанові вказано, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 після зняття з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 13 червня 2006 року до 18 червня 2024 року не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_5 для особистої постановки на військовий облік офіцерів запасу, чим проігнорував вимоги аб. 5 п. 2 ч. 1 ст. 37, аб. 1 ч. 3 ст. 37 Закону №2232-ХІІ та аб. 2 п.п. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487) в умовах особливого періоду.

Вказує, що за диспозицією ч. 3 статті 210 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення дій, передбачених частиною першої цієї статті. Частина 1 ст. 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Зазначає, що вказані норми є бланкетними, тобто у них закріплюється лише загальні ознаки правил поведінки, а для встановлення ознак, яких недостатньо, слід звертатися до норм іншого нормативного акта іншої галузі права.

Із постанови серії 2В №232 вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги аб. 5 п. 2 ч. 1 ст. 37, аб. 1 ч. 3 ст. 37 Закону №2232-ХІІ та аб. 2 п.п. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487)

Частиною 2 статті 32 Закону України «Про правотворчу діяльність» передбачено, що структура первинного закону складається з таких елементів, зокрема, назви.

Наголошує, що у постанові не зазначено назви Закону, який порушив ОСОБА_1 , тому вважає, що встановити вимоги якого саме Закону порушив вимоги ОСОБА_1 , неможливо.

Зазначає, що відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення чітко зазначеної суті порушення, посилання на відповідний пункт нормативно-правового акту, що встановлює відповідні обов`язки, позбавляє можливості кваліфікувати дії правопорушника за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Вкаузє, що в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушив аб. 5 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 2232-Х11. Абзацом 5 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції на день вчинення адміністративного правопорушення) передбачено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних.

Стверджує, що ОСОБА_1 не набував громадянства України, а є громадянином України, так як станом на 24 серпня 1991 року та станом 13 листопада 1991 року постійно проживав на території України.

Крім цього наголошує, що в протоколі серії 2В №232 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП стосовно ОСОБА_1 не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення, обставини що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.

Також представник позивача звертає увагу на те, що інформація у постанові, проте, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 після зняття з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 13 червня 2006 року до 18 червня 2024 року не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_5 для особистої постановки на військовий облік офіцерів запасу, не відповідає дійсності.

Наголошує, що згідно з паспортом громадянина України, з 8 грудня 1999 року (на день видачі паспорту) ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . З 26 березня 2001 року по 13 червня 2006 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . З 15 червня 2006 року по 13 грудня 2011 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 .

У військовому квитку серії НОМЕР_1 вказано у графі «Снят з учета» 13 червня 2006 року ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зазначає, що ОСОБА_1 не міг бути знятий з обліку 13 червня 2006 року, так як лише 15 червня 2006 року прибув у м. Володимир та зареєстрував там своє місце проживання, а до цього перебував на обліку у м. Нововолинськ.

З 20 грудня 2011 року по 31 травня 2016 року ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

31 травня 2016 року зареєстрував своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 та став на військовий облік, про що свідчить штамп ІНФОРМАЦІЯ_7 у будинковій книзі на квартиру АДРЕСА_4 .

Вказує, що статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Після оприлюднення Указу Президента України від 24.02.2024 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», тому особливий період.

Зазначає, що до 19.05.2024 норми ч.3 ст. 210 КУпАП не існувало. З 19.05.2024 встановлено 60-денний строк для уточнення громадянам України своїх даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Згідно з ч.1ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні-не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). За ч.7 ст. 38 КУпАП Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже, вважає, що ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП з 13 червня 2006 року, так як норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024. Тож немає ні події, ні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, за яке ОСОБА_1 піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Вказує, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, бо закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії.

Просить скасувати постанову серії 2В №232 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП, винесену 21 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 210 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення. Також просить стягнути із бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2025 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду у вказаній справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Свередюк Ю.А. у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився. У поданому відзиві просив у позові відмовити з підстав наведених у відзиві (а.с.39-43).

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи даної категорії, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

21 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову серії 2В №232 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП (а.с.14), якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 210 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 17000 грн.

У оскаржуваній постанові вказано, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 після зняття з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 13 червня 2006 року до 18 червня 2024 року не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_5 для особистої постановки на військовий облік офіцерів запасу, чим проігнорував вимоги аб. 5 п. 2 ч. 1 ст. 37, аб. 1 ч. 3 ст. 37 Закону №2232-ХІІ та аб. 2 п.п. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487) в умовах особливого періоду.

Оскаржувана постанова прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_1 18.06.2024 за ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с.11-13).

У цьому протоколі щодо суті адміністративного правопорушення зазначено, що 18.06.2024 о 16.30 год., під час постановки на військовий облік встановлено, що військовозобов`язаний офіцер запасу ОСОБА_1 , після зняття з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 13.06.2006, з 13.06.2006 до 18.06.2024 не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_5 для особистої постановки на військовий облік офіцерів запасу ,чим проігнорував вимоги аб. 5 п. 2 ч. 1 ст. 37, аб. 1 ч. 3 ст. 37 Закону №2232-ХІІ та аб. 2 п.п. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозов`язаних та резервістів в умовах особливого періоду.

Під час складання протоколу ОСОБА_1 надав пояснення і зазначив, що не згідний зі змістом протоколу. Вкахзав, що є пенсіонером з 2016 року. 31.05.2016 прибував до ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується штампом в будинкових книжках. (а.с.12,13).

З копії військово квитка серії НОМЕР_1 (а.с.15), вбачається, що ОСОБА_1 знятий з обліку 13 червня 2006 року ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Натомість, ОСОБА_1 лише 15 червня 2006 року прибув у м. Володимир та зареєстрував там своє місце проживання, а до цього перебував на обліку у м. Нововолинськ.

З 20 грудня 2011 року по 31 травня 2016 року ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . 31 травня 2016 року зареєстрував своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 та став на військовий облік, що підтверджується штампом ІНФОРМАЦІЯ_7 у будинковій книзі на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.17-19).

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки має обов`язок всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 8. КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Вказане зазначено в позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 18.12.2019 у справі № 158/286/17: «КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення».

Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року №6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку.

Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином., в даному випадку поатком буде дата -13.06.2006.

Диспозиція ч. 1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. За частиною 2 вказаної статті, настає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. За частиною 3 вказаної статті настає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Суть правопорушення, викладена у оскаржуваній постанові полягає в тому, що військовозобов`язаний офіцер запасу ОСОБА_1 , після зняття з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 13 червня 2006 року, з 13 червня 2006 року до 18 червня 2024 року не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_5 для особистої постановки на військовий облік офіцерів запасу, чим проігнорував вимоги аб. 5 п. 2 ч. 1 ст. 37, аб. 1 ч. 3 ст. 37 Закону №2232-ХІІ та аб. 2 п.п. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487) в умовах особливого періоду.

Частина 1 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентувала таке: взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділах розвідувальних органів України підлягають військовозобов`язані ,які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання.

Частиною 3 цієї статті Закону визначено, що призовники та військовозобов`язані після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

Відповідно до ст.210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1).

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2).

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3).

Вказана редакція ч.3 ст.210 КУпАП діє з 19.05.2024р. відповідно до Закону України № 3696-IX від 09.05.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частинами першою - третьою ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Спірні правовідносини регулюються приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Окрім цього, нормами ст.210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024. набув чинності Закон № 3696-ІХ від 09.05.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Звідси, до 19.05.2024р. норми ч.3 ст.210 КУпАП не існувало.

Водночас, починаючи з 19.05.2024, встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

З огляду на викладене, позивач не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП 13.06.2006, оскільки норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 року.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії.

Із змісту норми ст.283 КУпАП також слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто, зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Разом з тим, вказана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення (в тому числі не згадується складений протокол про адміністративне правопорушення).

Отже, належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.3 ст.210 КУпАП, відповідачем не здобуто.

Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків. Відповідач належних доказів, які підтверджують правомірність прийнятого ним рішення суду не надав. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вищевказаних приписів чинного законодавства, зокрема щодо встановлення всіх обставин справи.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП; складену постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.

Згідно з вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд дійшов переконливого висновку про протиправність притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові № 232 від 21.06.2024.

За таких умов належить визнати протиправною і скасувати постанову серії 2В №232 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП, винесену 21 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 210 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

Оскільки позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності неправомірно, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та скасувати оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, а відповідну справу про адміністративне правопорушення закрити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд враховує, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн., що підтверджується квитанцією від 30.05.2024.

Відповідно до п. 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З урахуванням наведеного, з бюджетних асигнувань відповідача ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн та надання професійної правничої допомоги в розмірі 4000 грн, що підтверджуються документально (а.с.20-23).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 241,246,255, 286,294,295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову серії 2В №232 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП, винесену 21 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 210 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук