Справа № 420/28826/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28826/24

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 27.11.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) про:

- визнання протиправними дії відповідача стосовно прийняття рішення №87 від 06 червня 2024 року про перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2009 рік, осучасненому у 2017 році та проіндексованому станом на травень 2024 року;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області здійснити їй, ОСОБА_1 розрахунок та виплату пенсії за віком з 20 квітня 2024 року (з дати досягнення пенсійного віку) із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за 2021, 2022, 2023 роки, тобто за три роки, що передують призначенню пенсії за віком з урахуванням вже отриманих сум пенсії;

- стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що позивач є одержувачем пенсії за віком та перебуває на обліку в Арцизькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України ГУ ПФУ в Одеській області. Позивач продовжує працювати на посаді сестри медичної загальної практики-сімейної медицини у фельдшерському пункті с. Слобідка КНП "Тарутинський ЦПМСД". 30 травня 2024 року після досягнення пенсійного віку позивач звернулася до працівників Тарутинського сектору Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України ГУ ПФУ в Одеській області із заявою за призначенням їй пенсії за віком. 05 червня 2024року позивачу було призначено з 30 травня 2024 року пенсію за віком. Розмір пенсії за віком визначено в сумі 3145грн.08коп., при загальному стажі 44 роки 11 місяців та 19 днів, з урахуванням доплати за понаднормовий стаж в розмірі 150грн.36коп.(за 14 років). Пенсію було розраховано із середньомісячного заробітку за 2014-2016 роки 6667 рокугрн.23коп.із застосуванням індивідуального коефіцієнту 0,82624 що підтверджується копією рішення №87 від 06 червня 2024 року. При нарахуванні у травні 2024 року їй пенсії за віком УПФУ незаконно здійснило перерахунок пенсії із застосуванням показника заробітної плати що враховувався під час призначення попереднього виду пенсії за вислугою років у жовтні 2010 року та осучасненого пенсійною реформую у 2017р. та проіндексованого на час її звернення за призначенням пенсії за віком (30 травня 2024 року). Відповідач не мав підстав для перерахунку їй пенсії, а повинен був призначити пенсію за віком та узяти в розрахунок пенсії показник середньої заробітної плати працівника за три календарні роки (тобто 2021, 2022, 2023 роки), що передує 2024 року - року звернення за призначенням пенсії за віком.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивач перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та з 30 травня 2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058, працююча. З 22 жовтня 2010 року по 30 травня 2024 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років довічно. За заявою від 30 травня 2024 року позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Оскільки позивачці з 22 жовтня 2010 року було призначено пенсію за вислугу років, то при розрахунку пенсії за віком врахована заробітна плата за 2014-2016 роки 3764,40грн, проіндексована відповідно до ч.2 ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Первинне призначення пенсії Позивачці було здійснено ще 22 жовтня 2010 року, а переведення з 30 травня 2024 року. Частиною 3 ст. 45 Закону №1058 передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст. 40 цього Закону №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. При переведені з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а тому, розраховуючи пенсію позивача за віком, Головне управління вірно застосувало показник середньої заробітної плати за 2014-2016, проіндексованого з 01 березня 2019 року на 1,17, з 01 травня 2020 року на 1,11 та з 01 березня 2021 року на 1,11, як це передбачено ч.2 ст. 42 Закону №1058.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково.

Визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області у вигляді прийняття рішення №87 від 05 червня 2024 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2009 рік.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , розрахунок та виплату пенсії за віком з 21 квітня 2024 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої мною сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за 2021, 2022, 2023 роки, тобто за три роки, що передують призначенню пенсії за віком, з урахуванням вже отриманих нею сум пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Головне управління вірно застосувало показник середньої заробітної плати за 2014-2016, проіндексованого з 01 березня 2019 року на 1,17, з 01 травня 2020 року на 1,11 та з 01 березня 2021 року на 1,11, як це передбачено ч.2 ст. 42 Закону №1058.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області з 22 жовтня 2010 року як отримувач пенсії за вислугу років, відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення" (а.с.54), що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.

20 квітня 2024 року позивачці виповнилося 60 років, отже вона набула права на призначення пенсії за віком.

30 травня 2024 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перехід на інший вид пенсії - пенсію за віком, відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с23).

На підставі рішення Арцизького об`єднаного управління ПФУ №27 від 05 червня 2024 року позивача з 30 травня 2024 року переведено на пенсію за віком, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.24) із розрахунку заробітку для обчислення пенсії з урахуванням середнього заробітку за три роки за 2014-2016 роки (а.с. 65 зворот).

Не погоджуючись із незастосуванням відповідачем при перерахунку пенсії у 2024 році показника середньої заробітної плати за три попередніх роки (2021-2023), позивач звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем необґрунтовано використано механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років за ЗУ "Про пенсійне забезпечення" на пенсію за віком за Законом України №1058, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до ч.2 ст. 40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 46 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 9, ст. 10 ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, абз.1 ст. 1, ст.ст. 2, 6, 7, 51 Закону України від 05 листопада 1991 року "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.10 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно із ч.1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 року роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. (ч.3 ст.45 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування")

Частиною 3 ст. 45 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.

Оскільки позивач з 22 жовтня 2010 року перебувала на обліку як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення" як працівник охорони здоров`я, то у зв`язку із переходом у 2024 році на пенсію за віком не мало місця переведення з одного виду пенсії на інший саме за ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Отже, під час призначення в червні 2024 року позивачу пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за Законом України №1058 (2021-2023 роки).

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 22 грудня 2015 року по справі №21-4071а15 та від 31 березня 2015 року по справі №21-612а14 та підтримана Верховним Судом в постановах від 05 липня 2018 року по справі №565/645/17, від 23 жовтня 2018 року по справі №317/4184/16, від 31 травня 2019 року по справах №344/7053/17 та №263/16495/16-а, від 15 серпня 2019 року по справі №521/9597/17, від 11 вересня 2019 року по справі №363/1493/17, від 10 жовтня 2019 року по справі №520/7533/17.

Доводи відповідача щодо того, що позивачу в 2024 році не призначалась пенсія, її переведено з одного виду пенсії на інший, тому застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст. 40 Закону №1058-VI не підлягає, суд не приймає до уваги, оскільки з аналізу норм законодавства вбачається, що ч.3 ст. 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком) за Законом України №1058.

З таких мотивів суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано використано механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років за ЗУ "Про пенсійне забезпечення" на пенсію за віком за Законом України №1058, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до ч.2 ст. 40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (п.24), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (п.32). У розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції майном визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі Суханов та Ільченко проти України (заяви №68385/10 та 7137 року8/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. Законне сподівання на отримання активу також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі Копецький проти Словаччини (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п.52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі Копецький проти Словаччини (Кореску v. Slovakia), п.50; Anheuser-Busch Inc. проти Португалії (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява №73049/01, п.65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Колишній Король Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява №25701/94, пп.79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy) (№1) [ВП], №36813/97, п.п.190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Щокін проти України (заяви №№23759/03 та 3794 року3/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід на інший вид - пенсії за віком 30 травня 2024 року, отже перерахунок пенсії позивача, призначеної згідно із ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV, має бути здійснений із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески (2021-2023р.р.).

Підсумовуючи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області у вигляді прийняття рішення №87 від 05 червня 2024 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2009 рік, осучасненому у 2017 році; зобов`язати ГУПФ України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 розрахунок та виплату пенсії за віком з 21 квітня 2024 року (наступного для після досягнення пенсійного віку) із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої мною сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за 2021, 2022, 2023 роки, тобто за три роки, що передують призначенню пенсії за віком з урахуванням вже отриманих нею сум пенсії.

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 03 червня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.