Справа № 308/18160/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 308/18160/24 пров. № А/857/10662/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Цебрика Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року (прийняте в м. місто Ужгороді суддею Придачуком О. А.; дата складення повного судового рішення не вказана) в адміністративній справі № 308/18160/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області в особі відділу поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського районного управління поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) через свого представника Цебрика Л. В. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із зазначеним позовом та просив:

- поновити йому строк на подання позову;

- визнати протиправною і скасувати постанову № 10115 від 18.07.2024, винесену інспектором поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Слободяном В. А. про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн;

- закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18.07.2024 близько 15 год. 00 хв. до двору присадибної ділянки позивача за місцем його постійного проживання за адресою: с. Соломоново приїхали, за словами позивача, офіцер поліції територіальної громади м. Чоп, працівники поліції капітан ОСОБА_2 та капітан поліції ОСОБА_3 та почали складати стосовно нього протокол за частиною першою статті 152 КУпАП, під час чого були допущені суттєві порушення законодавства. З метою припинення протиправних дій працівників поліції позивач зателефонував на спецлінію «102» та викликав наряд поліції.

На місце прибули поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які відмовилися прийняти від нього заяву про порушення працівниками поліції, допущені ними під час складання протоколу. Натомість, працівник поліції ОСОБА_4 виніс стосовно ОСОБА_1 постанову за статтею 183 КУпАП, у якій зазначив, що останній здійснив завідомо неправдивий виклик на лінію «102» та повідомив про факт конфлікту між працівниками поліції. Прибувши на місце події було встановлено, що факт конфлікту відсутній, оскільки в останнього виявлено порушення благоустрою, про що йому було роз`яснено.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, позаяк він не вчиняв жодного адміністративного правопорушення, його дії були кваліфіковані неправильно; поліцейський фактично без розгляду справи виніс постанову; не склав протокол про адміністративне правопорушення та немотивовано наклав стягнення.

Також постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2024 у справі № 308/13345/24 встановлено безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі протоколу від 17.07.2024, який склали працівники поліції.

Також вказав, що пропустив строк звернення до суду з поважних причин, позаяк отримав копію постанови лише 29.10.2024 від органу ДВС, після того, як дізнався про блокування його рахунку на підставі постанови про арешт коштів боржника.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із вказаним позовом.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області в особі відділу поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського районного управління поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_6 , який вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини у справі та не застосував норми права, на які посилався позивач у позовній заяві, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги, з покликаннями на фактичні обставини справи, норми законодавства та судову практику, обґрунтовує тим, що з метою припинення протиправних, на його думку, дій працівників поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення з численними порушеннями, що надалі було підтверджено судовими рішеннями, зателефонував на спецлінію «102» та викликав наряд поліції. При виїзді на місце події наряд поліції не з`ясував фактичні обставини справи, а склав постанову, якою притягнув його до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП, порушивши при цьому його процесуальні права. Вважає зазначену постанову протиправною, позаяк він не вчиняв жодних правопорушень, а факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення. Також поліцейськими не було складено протокол про адміністративне правопорушення, хоча він заперечував свою вину у вчиненні правопорушення.

Також позивач надав доповнення до апеляційної скарги, зазначивши, що суд першої інстанції проігнорував доводи позову в тій частині, що позивач не повідомляв на спецлінію «102» про факт конфлікту між поліцейськими, а оскаржуваною постановою саме за це притягнуто позивача до відповідальності. Натомість, суд першої інстанції змінив у рішенні фабулу оскаржуваної постанови відповідача на іншу фабулу, хоча в постанові не йдеться про безоплатну примусову працю.

Головне управління Національної поліції в Закарпатській області подало відзив на вказану апеляційну скаргу, вказуючи що воно не визнає вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 . Тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити в силі рішенні суду першої інстанції.

Покликається на те, що основною підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає, що він повідомив на спецлінію «102» ті обставини, свідком яких він був безпосередньо та здійснив виклик з метою захисту своїх прав, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Завданням поліції є поліцейські послуги, зокрема, охорона прав та свобод людини. Проте, відповідач вважає, що такі доводи позивача не можуть слугувати підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, при тому, що факти, заявлені позивачем під час телефонного дзвінка, не знайшли свого підтвердження.

З покликаннями на фактичні обставини справи та норми законодавства зазначає, що рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року в справі № 308/13654/24 не має жодного відношення до справи, позаяк предметом розгляду в цій справі є факт вчинення позивачем завідомо неправдивого виклику працівників поліції, який зафіксований за допомогою приладів відеозапису.

Позивач подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, доводи якої загалом повторюють доводи як позовної заяви, так і апеляційної скарги. З покликаннями на фактичні обставини справи та норми законодавства, вказує, що працівником поліції у постанові невірно сформульована причина виклику наряду поліції і його притягнуто до відповідальності за факт, який він не вчиняв. Також зазначив про допущені працівниками поліції процесуальні порушення, вчинені при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення. Тому просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні апелянт та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просять апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, 18.07.2024 за місцем проживання позивача за адресою: с. Соломоново прибули працівники поліції капітан Попович Ю. М. та капітан поліції Стець І. І. та почали складати стосовно позивача протокол за частиною першою статті 152 КУпАП.

Вважаючи, що працівники поліції діють з порушеннями законодавства, позивач зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про це, а також про примушування його працівниками поліції безкоштовно працювати.

За викликом на місце події прибули поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вважаючи, що ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик на лінію «102», 18.07.2024 інспектор поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції Слободян В. А. виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення № 10115 відносно ОСОБА_1 за статтею 183 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

За змістом постанови 18.07.2024 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив виклик на лінію «102» та повідомив про факт конфлікту між працівниками поліції. Однак, по прибуттю на місце події було встановлено, що факт конфлікту відсутній, оскільки у останнього ( ОСОБА_7 ) виявлено порушення благоустрою, про що останньому було роз`яснено, чим останній повідомив на спецлінію «102» завідомо неправдивий виклик.

Вважаючи зазначену постанову неправомірною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що повідомлена ОСОБА_1 інформація про примушування його працівниками поліції до праці була неправдивою.

Посадова особа відповідача при винесенні оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення за статтею 183 КУпАП встановила наявність в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення, була проведена належна оцінка наявних доказів та повне, всебічне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

При цьому, позивач не надав будь-яких належних доказів, які б свідчили про вчинення будь-якого злочину, правопорушення або інших не передбачених законом дій, які б порушували його права, інтереси або створювали загрозу його здоров`ю, життю або майну, які б були обґрунтованою правдивою підставою для виклику екстрених служб, а саме поліції.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач, не маючи для цього підстав, здійснив завідомо неправдивий виклик поліції.

Враховуючи наведене, суд вважав, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення № 10115 від 18.07.2024, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами статті 252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З системного аналізу наведених вище правових норм видно, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Згідно зі статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За змістом пунктів 3, 5 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і передбачені статтю 183 КУпАП.

Статтею 183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань передбачена відповідальність - накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

А суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

При цьому, для висновку, що виклик поліції є завідомо неправдивим, таку обставину необхідно достеменно встановити. Суб`єктивна думка поліцейського, що його викликали на виклик безпідставно, не є доказом неправдивого виклику.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

За змістом постанови 18.07.2024 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив виклик на лінію «102» та повідомив про факт конфлікту між працівниками поліції.

Однак, по прибуттю на місце події було встановлено, що факт конфлікту відсутній, оскільки у останнього ( ОСОБА_7 ) виявлено порушення благоустрою, про що останньому було роз`яснено, чим останній повідомив на спецлінію «102» завідомо неправдивий виклик.

Проте, заслухавши аудіозапис повідомлення ОСОБА_7 на спецлінію «102», встановлено, що він не повідомляв про факт конфлікту між працівниками поліції, що йому було постановлено у вину.

Тобто, оскаржувана постанова прийнята за невідповідності її висновків фактичним обставинам справи; докази того, що позивач повідомляв на спецлінію «102» про факт конфлікту між працівниками поліції, у справі відсутні.

У постанові не зазначено докази, які були підставою для прийняття оскаржуваної постанови, а сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з положеннями статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

У рекомендації № К (91) І Комітету Ради Європи Державам членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідачем у ході розгляду цієї справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові про притягнення до відповідальності обставин.

Разом з тим, оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема пояснення, показання свідків, записи технічних приладів та засобів тощо, на підставі яких працівником поліції зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого їй правопорушення.

Обов`язок доказування відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності своїх дій, рішень чи бездіяльності в адміністративних справах не може бути перекладено на позивача.

Відтак, з урахуванням фактичних обставин у цій адміністративній справі, дії позивача не можуть бути кваліфіковані як адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 183 КУпАП.

Також, приписами статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбаченими ст.183 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених у частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтею 110, частинами першою, другою і третьою статті 114, статтею 115, частинами першою, другою статті 116-1, частинами першою, другою і третьою статті 116-3, статтями 119, 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ч.3).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, у випадку притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, складення протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковим; відсутність складення протоколу про адміністративне правопорушення повинно розцінюватися як відсутність належного і допустимого доказу вчинення правопорушення, а також порушення права особи на захист.

Також за змістом пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затв. наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів поліції, зазначених у статті 222 КУпАП, протоколи відповідно до статті 255 КУпАП складають уповноважені на те посадові особи зазначених органів.

Отже, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Вказане узгоджується з приписами Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, згідно пунктом 3 розділу ІІ якої протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Із матеріалів адміністративної справи видно, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався, попри те, що позивач заперечувала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.

Вказане дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення були прийнята з порушенням процесуальних норм, а також за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з прийняттям постанови про задоволення позову.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; а також про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Позаяк позивач не сплачував судових витрат, питання про їх відшкодування не вирішується.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року в адміністративній справі № 308/18160/24 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову № 10115 від 18 липня 2024 року, винесену інспектором поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Слободяном Валентином Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 29.05.25