Справа № 307/314/25
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 307/314/25 пров. № А/857/8931/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Плиски Ю. С.,

представника відповідача Фекете Й. Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2025 року (прийняте в місті Тячеві суддею Соймою М. М.; повне судове рішення складене 14 лютого 2025 року) в адміністративній справі № 307/314/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною і скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 150 від 23 січня 2025 року в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);

- провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП не визнає з тих підстав, що повістка на його адресу: АДРЕСА_1 , не надходила, а тому він не міг своєчасно з`явитися за повісткою до відповідача. За змістом повістки № 1479813 від 07 грудня 2024 року видно, що його викликали для уточнення даних, проте такі дані ним були уточнені 15 липня 2024 року. Вважає, що в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а тому вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена стосовно нього неправомірно, відсутності передбачених законодавством підстав.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного та необ`єктивного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є однобічним та несправедливим. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви, зокрема, те, що повістка за адресою його проживання не надходила, а тому він не мав змоги своєчасно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною повісткою. Також було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також суд першої інстанції безпідставно не застосував примітку до статті 210 КУпАП. Крім того, його дії були неправильно кваліфіковані.

У судовому засіданні апелянт та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просять апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 червня 2009 року, про що свідчить відмітка на сторінці № 11 в його паспорті громадянина України.

27 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено позивачу ОСОБА_1 повістку № 1479813 (лист з відміткою «Повістка ТЦК. Вручити особисто»). Вказаною повісткою ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних на 07 грудня 2024 року на 09 год. 00 хв.

Повістку було направлено за адресою зареєстрованого місця проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , а 02 грудня 2024 повістку було повернуто з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

У зв`язку з цим постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 150 від 23 січня 2025 року постановлено накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн за те, що 07 грудня 2024 року ОСОБА_1 не прибув за викликом у визначений повісткою № 1479813 від 07 грудня 2024 року день та час (07 грудня 2024 року о 09 год. 00 хв.) до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив абзац перший частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинено в особливий період».

Дата вчинення адміністративного правопорушення: 07 грудня 2024 року, дата виявлення порушення: 23 січня 2025 року. Копію постанови від 23 січня 2025 року за № 150 ОСОБА_1 отримав 23 січня 2025 року, про що свідчить його підпис в постанові.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови став протокол про адміністративне правопорушення № 150 від 23 січня 2025 року, складений старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_3 , за змістом якого 07 грудня 2024 року ОСОБА_1 не прибув за викликом у визначений повісткою №1479813 від 07 грудня 2024 року день та час (07 грудня 2024 року о 09 год 00 хв) до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив абзац перший частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинено в особливий період», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Дата вчинення адміністративного правопорушення: 07 грудня 2024 року, дата виявлення порушення: 23 січня 2025 року.

Позивачу ОСОБА_1 було роз`яснено права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, зміст статті 63 Конституції України та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 18 год 00 хв 23 січня 2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 у кабінеті № 20, про що в протоколі про адміністративне правопорушення є підпис ОСОБА_1 . У графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративною відповідальності» ОСОБА_1 зазначив, що не з`явився за повісткою тому, що йому її не принесли і не вручили повідомлення, просив узяти до уваги, що він своєчасно оновив свої дані та подав на виключення документи за станом здоров`я і ще не отримав відповіді.

Вважаючи зазначену постанову неправомірною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП; оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те особою, в порядку та спосіб визначений КУпАП, із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, а тому підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про оборону України» громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

За приписами частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Також відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до абзацу третього підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

Встановлено, що 27 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено ОСОБА_1 повістку № 1479813 на адресу його зареєстрованого місця проживання, яку 02 грудня 2024 було повернуто з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про те, що відповідно до Порядку № 560 ОСОБА_1 було належним чином оповіщено про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

ОСОБА_1 своєчасно за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори у строк, установлений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, які підтверджені відповідними документами (довідками) визнаються:

смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем;

здійснення стосовно військовозобов`язаного кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття;

потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю;

складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Вказаних поважних причин у ході судового розгляду встановлено не було і позивач про такі не заявляв.

Згідно зі статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Також, відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладати адміністративні стягнення.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів):

на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;

на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву);

на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, підготовки громадян України до військової служби, взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, що затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час розгляду цієї справи.

З огляду на зазначені обставини та норми законодавства апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до примітки до статті 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що позивача притягнуто до відповідальності не через відсутність його даних у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста, чи ненадання таких даних, а саме за нез`явлення до відповідача за повісткою.

Порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення судом не встановлено, як і не встановлено помилок у кваліфікації дій відповідача.

Також, колегія суддів враховує й те, що позивач не подавав скарги на дії органів поштового зв`язку.

Отже, доводи апеляційної скарги загалом спростовані вищевказаними аргументами; решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2025 року в адміністративній справі № 307/314/25 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 30.05.25