Справа № 460/6245/25
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
02 червня 2025 року м. Рівне№460/6245/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:
визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 28.07.2022 по 19.05.2023 включно грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
зобов`язання відповідача провести позивачу за період з 28.07.2022 по 19.05.2023 включно нарахування та виплатити грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування під час складання грошового атестату щодо позивача розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", за період з 28.07.2022 по 19.05.2023 включно;
зобов`язання відповідача виготовити та направити позивачу новий грошовий атестат, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", за період з 28.07.2022 по 19.05.2023 включно;
визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Ухвалою суду від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення відповідної ухвали для усунення недоліків позову шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог щодо перерахунку та виплати в належному розмірі грошового забезпечення за період з 28.07.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік, із зазначенням інших підстав для його поновлення за весь період його пропуску, а також доказів поважності причин його пропуску.
За правилами частини сьомої статті 18 КАС України, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з відповіддю від 02.06.2025 № 11517476, сформованою на запит суду, фізична особа ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС; дата реєстрації: 17.05.2023.
Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 07.04.2025 в електронному вигляді була доставлена до електронного кабінету позивача у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС 12.04.2025. При цьому, із заявою про отримання копії названої ухвали у паперовій формі позивач до суду не звертався.

Відтак, з 13.04.2025 для позивача розпочався перебіг строку для усунення недоліків позову, який закінчився 22.04.2025.

Станом на день постановлення цієї ухвали (02.06.2025) позивач недоліки позовної заяви не усунув.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України) в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Так, строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені статтею 233 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП (у редакції, яка діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, суд констатує, що до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної до виплати заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ), згідно з яким частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-ІХ), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відтак, після 19.07.2022 строк звернення до суду за вирішенням спору про стягнення належної працівнику заробітної плати обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах, зокрема, від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22 та від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, що відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

При цьому, суд враховує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У цьому позові позивачем заявляються вимоги щодо проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення (його складових) за період з 28.07.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік, про невиплату яких в належному розмірі він повинен був знати з дати отримання грошового забезпечення за відповідний період, однак за вирішенням трудового спору позивач звернувся 01.04.2025 шляхом здачі позову на пошту.

Таким чином, суд констатує, що в частині позовних вимог щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (його складових) в належному розмірі за період з 28.07.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік позов подано з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України.

В свою чергу, у частині позовних вимог, які стосуються зобов`язання відповідача скласти відносно позивача грошовий атестат із зазначення відомостей про належні розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, подано з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, установленого частиною другою статті 122 КАС України.

До позовної заяви позивачем було долучено заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Вказану заяву позивач обґрунтовував тим, що з 18.07.2023 він був виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 як такий, що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та в подальшому проходить службу у військовій частині НОМЕР_3 . Позивач вказав, що у зв`язку з продовженням безперервної військової служби в умовах воєнного стану він не мав реальної фізичної можливості отримати кваліфіковану правничу допомогу, дізнатися про порушення своїх прав та звернутися до суду за їх захистом. Також, позивач зазначив, що при звільненні з військової частини НОМЕР_1 йому не було вручене повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, а саме щодо розрахунку розміру складових грошового забезпечення у спірних період згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Оцінку таким причинам пропуску строку звернення до суду було надано судом при постановленні ухвали про залишення позову без руху від 07.04.2025.

Зокрема, суд вказав, що згідно з витягом з послужного списку, з 11.05.2022 позивач був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 06.07.2023 по 24.07.2023 позивач перебував у розпорядженні Львівського військово-медичного клінічного центру (клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України. З 24.07.2023 по 24.10.2023 позивач проходив військову службу на посаді старшого офіцера фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 24.10.2023 по 15.11.2023 позивач перебував у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 15.11.2023 позивач проходить військову службу на посаді старшого офіцера розрахункового відділення фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідні обставини також підтверджено долученими до заяви про поновлення строку звернення до суду копіями довідок військової частини НОМЕР_3 від 14.05.2024 № 1622, від 10.09.2024 № 4151.

Разом з тим, ні витяг з послужного списку, ні довідки військової частини НОМЕР_3 від 14.05.2024 № 1622, від 10.09.2024 № 4151, не містять відомостей про характер та умови проходження військової служби у період з 19.07.2022 по день звернення до суду. Тобто, на підставі вказаних документів суд не зміг встановити, наприклад, участь позивача у довготривалих операціях, навчаннях та відрядженнях, що реально унеможливило дотримання ним, визначеного процесуальним законом, строку звернення до суду.

При цьому, суд наголосив на тому, що самого лише покликання на проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, без надання суду доказів реальної наявності особливостей проходження служби, що є непереборними і зумовили порушення установленого законом строку звернення до суду з позовом, не є достатнім для визнання судом причин пропуску такого строку поважними.

Крім того, у заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказав, що у зв`язку з проходження військової служби він не мав можливості отримати кваліфіковану правничу допомогу та, відповідно, звернутися до суду за захистом свої прав.

Проте, матеріали позовної заяви не містять жодних доказів на підтвердження обставин щодо отримання позивачем професійної правничої допомоги при підготовці цієї позовної заяви. При цьому, позовна заява та заява про поновлення строку звернення до суду підписані безпосередньо позивачем. Копії письмових доказів, що містяться в матеріалах адміністративного позову, також засвідчені підписом позивача.

Також, суд врахував, що позовна заява була подана безпосередньо позивачем до відділення поштового зв`язку у місті Києві Київської області (індекс відділення - 02059), що є відмінним від місця дислокації військової частини НОМЕР_3 , вказаного у довідках від 14.05.2024 № 1622, від 10.09.2024 № 4151.

Також, суд відхилив покликання позивача на неотримання від відповідача письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Так, матеріалами адміністративного позову стверджується, що на заяву позивача від 25.01.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 15.02.2024 за № 09/Г-87/179 повідомив про те, що відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, належне йому грошове забезпечення за час проходження військової служби в прикордонному загоні нараховувалося з урахуванням розміру посадового окладу, що визначався шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, на тарифні коефіцієнти згідно з додатком 1 вказаної Постанови 13 тарифного розряду в період з 28.07.2022 по 29.07.2022 та 18 тарифного розряду в період з 30.07.2022 по 18.07.2023.

Відтак, за наслідками отримання листа ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 15.02.2024 за № 09/Г-87/179 позивачу достеменно стало відомо про порушення його прав, яке виразилося у неналежному обчислені відповідачем розміру його посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням при виплаті грошового забезпечення за період з 28.07.2022 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік та 2023 рік, а також про зазначення у грошовому атестаті відомостей про неналежні розміри посадового окладу та окладу за військовим званням.

Суд зауважує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики чи інше. При цьому, не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 640/20314/20 (постанова від 02.12.2021), досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У даному випадку позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду у визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення ЄСПЛ "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа "Салов проти України"), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа "Сутяжник проти Росії", п. 38).

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Загалом, при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи "Волчлі проти Франції", "ТОВ Фріда проти України").

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

За приписами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Як вказував суд раніше, станом на 02.06.2025 позивач не усунув недоліки позовної заяви та не подав до суду документи та матеріали, про які йшлося в ухвалі від 07.04.2025 про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 123 КАС України, 1. У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки судом не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду, позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Керуючись статтями 169, 241, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 02.06.2025.

Суддя Ольга ПОЛІЩУК