Справа № 160/8605/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рокуСправа №160/8605/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2025р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 правил військового обліку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані щодо наявності порушень правил військового обліку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у лютому 2025р. у застосунку «Резерв» ним було виявлено графу «порушення правил військового обліку» та в подальшому через свого адвоката на його запит, наданий відповідачем, довідався, що нібито на його адресу через Укрпошту направлялася повістка в автоматичному режимі, після не прибуття 05.11.2024р. відповідачем в автоматичному режимі він був поданий до розшуку 03.12.2024р., як військовозобов`язаний, який ухиляється від мобілізації. Позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними з наступних підстав, а саме: відповідачем порушено строки притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені абз.7 ст.38 КУпАП, відповідно, порушення правил військового обліку відсутні; факти формування повістки, направлення її позивачеві, спроби її вручити позивачеві, отримання її позивачем або відмови у її отриманні, відповідачем не доведені; акт відмови у отриманні повістки та відповідний відеозапис, обов`язковість складання яких встановлена п.п.30,40, 41, 47 Порядку №560, відсутні, а відтак, вважає, що факт вручення або відмови від отримання ним повістки, відповідачем не доведено, відповідно, відмова особи від отримання повістки не є порушенням правил військового обліку, тому вважає, що покликання відповідача на порушення позивачем ч.1 ст.22 Закону №3543-ХІІ є безпідставним, оскільки відомостей про порушення позивачем будь-яких інших норм законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку для цілей притягнення його до відповідальності за ст.210-1 КУпАП відповідач не надав. Щодо внесення відомостей до системи «Оберіг», то позивач зазначив, що органами ведення Реєстру у тому числі, є і ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно п.8 ч.5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а відповідно до п.20-1 ст.7 згаданого Закону, всі відомості щодо таких осіб вносяться саме ІНФОРМАЦІЯ_2 у тому числі, і про притягнення таких осіб до адміністративної відповідальності за порушення ст.210, ст.210-1 КУпАП України (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адмінправопорушення), а оскільки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 не були внесені такі відомості стосовно позивача (про притягнення його до адміністративної відповідальності), такі дії відповідача позивач вважає протиправними (а.с.1-10).

Ухвалою суду від 31.03.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази на підтвердження позивачем правил військового обліку та правомірності вчинення відповідачем дій по внесення таких відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.24).

На виконання вимог зазначеної ухвали суду, 15.04.2025р. до канцелярії суду відповідачем був поданий відзив на позов за №4975 від 10.04.2025р., у якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що відповідач із позовними вимогами позивача не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не грунтуються на обставинах справи. Що стосується визнання протиправними дій відповідача, останній зазначив, щодо до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП позивач відповідачем притягнутий не був, а тому, які саме вчинив відповідач протиправні дії стосовно позивача, відповідачеві є незрозумілим. Що стосується зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру дані щодо наявності порушень правил військового обліку позивачем, то відповідач вказав, що у додатку «Резерв+», сформовано військово-обліковий документ 21.03.2025р. зі змісту якого видно, що дані з приводу відстрочки у позивача відсутні; дані для зняття/виключення з військового обліку відсутні; дата постанови ВЛК та дата проходження ВЛК відсутні. А оскільки в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022р., який діє і до цього часу, а відтак, відповідач вважає, що на даний час обставини, передбачені ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до лав ЗСУ, у позивача відсутні. Таким чином, якщо у військовозобов`язаного у мобільному додатку «Резерв+» виникла примітка «порушення правил військового обліку» або інше повідомлення щодо розшуку, йому рекомендовано особисто звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, а не звертатися з надуманих підстав до суду (а.с.28-32).

07.05.2025р. через систему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що оскільки по-перше, відповідачем фактично визнано відсутність складу адмінправопорушення з боку позивача, відповідний протокол не складався, а отже притягнення позивача до відповідальності та внесення до Резерву відомостей про «порушення правил військового обліку» є дійсно протиправним; по-друге, згідно інформації у паспорті позивача, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак, саме до повноважень відповідача віднесено ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних згідно ч.8, ч.9 ст.5 Закону №1951-УІІІ; по-третє, відповідачем у відзиві на позов не вказується, яким саме чином відомості ВОД у додатку «Резерв+» спростовують вказані позовні вимоги; по-четверте, за відсутності фактів притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку, що фактично визнав відповідач сам у відзиві на позов, вчинення дій відповідачем щодо «порушення правил військового обліку» та оголошення позивача у розшук, про що було зазначено відповідачем у відповіді на запит адвоката, такі дії є протиправними та підлягають скасуванню про що висловив правову позицію Дніпропетровський окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 30.04.2025р. у справі №160/31249/24 (а.с.35-38).

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.06.2025р. у зв`язку з необхідністю детального вивчення наявних у справі доказів, великим навантаженням справ та, як наслідок, об`єктивну неможливість вирішення спору, даний строк судом продовжено до 03.06.2025р. на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 46).

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 03.06.2025р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією паспорта позивача серії НОМЕР_1 , виданий Бабушкінський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 02.06.2005р. та копією військово-облікового документу (далі ВОД) у мобільному застосунку «Резерв+» від 21.03.2025р. (а.с.12, 15-19, 40-44).

За даними копії вказаного ВОД, сформованого у мобільному додатку «Резерв+» 21.03.2025р., дійсного до 21.03.2026р. видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , дані постанови та дати ВЛК відсутні, звання солдат ВОС -956647, номер в реєстрі Оберіг 7, дата уточнення даних 13.07.2024р. (а.с.12, 44).

Також зі змісту копії наведеного ВОД ОСОБА_1 вбачається, що у ньому наявна графа у чорному кольорі «Порушення правил військового обліку» (а.с.12,44).

Надалі, на адвокатський запит, ІНФОРМАЦІЯ_4 було надано відповідь листом за №1990 від 21.02.2025р., у якому повідомлено, що відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» до бази даних системи «Оберіг» ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, після направлення повістки в автоматичному режимі через Укрпошту після неприбуття 05.11.2024р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 був поданий в автоматичному режимі до розшуку 03 грудня 2024 року, як військовозобов`язаний, який ухиляється від мобілізації відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» про що свідчить зміст копії наведеної відповіді (а.с.13).

Позивач, вважаючи такі дії відповідача щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ним правил військового обліку протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також, цим же Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено проведення загальної мобілізації.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У відповідності до вимог ст.22 Закону №3543-ХІІ встановлено, що громадяни (військовослужбовці) мають обов`язок з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, зокрема, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).

На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).

За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Таким чином, із аналізу наведених приписів чинного законодавства слідує, що відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію бази даних, які до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У свою чергу, пункт 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII передбачає що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).

Згідно до п.2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який є Додаток 2 до Порядку №1487 до правил військового обліку віднесено, зокрема, прибуття військовозобов`язаного за викликом РТЦК та СП.

А статтею 210 КУпАП України саме за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку передбачено адміністративну відповідальність.

Повноваження щодо притягнення до такої адміністративної відповідальності має керівник ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом складання відповідної постанови за ст.210 КУпАП України.

Так, у відповідності до положень п.56 Порядку №1487 передбачено, що Національна поліція, за зверненням районних (міських) РТЦК та СП, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, із наведеного можна зробити висновок, що саме до повноважень відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 належить притягнення військовозобов`язаного до відповідальності за порушення правил військового обліку з прийняттям відповідної постанови у спосіб та порядку, що наведений вище, а також і внесення відповідачем до Реєстру таких даних про притягнення військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності та даних про порушення ним правил військового обліку.

Відтак, саме посадові особи відповідача наділені повноваженнями вносити наведені вище дані до електронної системи (реєстру) «Оберіг», які у подальшому відображаються у мобільному додатку військовозобов`язаного « ІНФОРМАЦІЯ_6 », тому доводи відповідача про внесення таких даних в автоматичному режимі, є неспроможними.

Як встановлено судом із матеріалів справи, згідно відомостей, які містяться у військово-обліковому документі позивача у мобільному застосунку «Резерв+», сформованих 21.03.2025р., 14:16 міститься графа «Порушення правил військового обліку», що підтверджується копією електронного ВОД позивача, наявного у справі (а.с.12, 44).

Як зазначив відповідач у відповіді на адвокатський запит, у його листі від 21.02.2025р. за №1990 відповідно до бази даних системи «Оберіг» ОСОБА_1 (позивач у справі) перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , після направлення повістки в автоматичному режимі через Укрпошту після неприбуття 05.11.2024р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 був поданий в автоматичному режимі до розшуку 03 грудня 2024р., як військовозобов`язаний, який ухиляється від мобілізації відповідно до Закону №3543-ХІІ про що свідчить зміст наведеного листа відповідача (а.с.13).

З метою з`ясування викладених у вказаному листі №21.02.2025р. №1990 обставин порушення позивачем правил військового обліку, відомості про які відображені вище у мобільному застосунку «Резерв+» та які були підставами для вчинення посадовими особами дій щодо подання у розшук позивача в автоматичному режимі, ухвалою суду від 31.03.2025р. були витребувані у відповідача докази на підтвердження порушення позивачем правил військового обліку та правомірності вчинення відповідачем дій по внесенню таких відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.24).

Відповідачем вимоги ухвали суду від 31.03.2025р. у частині надання вказаних вище доказів не були виконані, станом і на момент розгляду даної справи таких доказів суду відповідачем не надано.

В той же час, у відзиві на позов, відповідач повідомив суд, що позивач відповідачем до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку не притягувався (а.с.30).

Також і жодних доказів, формування та направлення в автоматичному режимі через Укрпошту (про що відповідач зазначив у своєму листі №1990 від 21.02.2025р.) на адресу позивача повістки про призов на військову службу під час мобілізації, доказів відмови у її отримання позивачем (наприклад: довідки чи акту про відмову у отриманні Укпошти), відповідачем суду не надано.

Відсутні і докази, які б свідчили про вжиття заходів відповідачем у порядку та у спосіб, встановлений п.56 Порядку №1487 в частині звернення відповідача до органів національної поліції з метою адміністративного затримання та доставлення позивача, який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил військового обліку), до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

А отже, факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку відповідачем у встановленому законодавством порядку у ході судового розгляду відповідачем не доведений.

Навпаки, факт того, що позивач не притягувався до адміністративної відповідальності шляхом складання постанови за ст.210 КУпАП України підтверджений самим відповідачем у відзиві на позов (а.с.30).

Таким чином, із аналізу встановлених вище обставин та приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії посадових осіб відповідача, які полягають у внесенні відомостей до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (електронної системи «Оберіг») про порушення позивачем правил військового обліку, які у подальшому були відображені у графі «Порушення правил військового обліку» у електронному ВОД позивача у його мобільному застосунку «Резерв+», без притягнення відповідачем позивача до адміністративної відповідальності у встановленому законодавством порядку, були вчинені посадовими особами відповідача всупереч вищенаведених положень законодавства, а відтак, такі дії відповідача беззаперечно підлягають визнанню судом протиправними.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 наведеного Кодексу, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, у ході судового розгляду справи правомірність дій відповідача щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (електронну систему «Оберіг») про порушення позивачем правил військового обліку, з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу чинного законодавства, що наведений вище, жодними належними, достатніми та допустимими доказами не доведена.

Судом критично надається оцінка доводам відповідача у відзиві на позов з приводу того, що йому не зрозуміло, які протиправні дії відносно позивача вчинив відповідач, оскільки таке посилання на не розуміння процедури призову на військову службу під час мобілізації, порядку притягнення військовозобов`язаних до адміністративної відповідальності та порядку ведення відповідного Реєстру з боку представників відповідача може свідчити лише про їх службову невідповідність займаній посаді, і ці обставини (щодо не розуміння предмету та підстав позову) не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів правомірності дій відповідача у даних правовідносинах, як суб`єкта владних повноважень.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і аргументи відповідача про те, що у ВОД позивача станом на 21.03.2025р. відомості про відстрочку, дані ВЛК відсутні, з огляду на те, що зазначене не звільняє відповідача та його посадових осіб від виконання ними своїх посадових обов`язків щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення прави військового обліку за процедурою, встановленою вищенаведеним чинним законодавством, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не може вдаватися до методів та засобів, які не передбачені відповідною процедурою, передбаченою законом, про що неодноразово наголошував Європейський Суд з прав людини, зокрема, у своєму рішенні «Рисовський проти України».

Є необгрунтованим і безпідставним посилання відповідача на те, що відмітка у електронному ВОД позивача у графі «Порушення правил військового обліку» була сформована 21.03.2025р. в автоматичному режимі, оскільки таке автоматичне формування, без внесення відповідних відомостей посадовою особою відповідача, чинним законодавством не передбачено.

При цьому, судом враховується і те, що жодних належних доказів на підтвердження наведених обставин, відповідачем суду не надано всупереч вимогам ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інші доводи відповідача уважно вивчені судом, проте не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши правомірність вчинення відповідачем дій щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку, як суб`єктом владних повноважень, без притягнення позивача до адміністративної відповідальності у встановленому законодавством порядку, суд приходить до висновку, що відповідач та його посадові особи, вчиняючи такі дії, діяли не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, вчиняючи дії щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку, без притягнення позивача до адміністративної відповідальності у встановленому законодавством порядку, які судом визнані протиправними, відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання таких дій відповідача протиправними.

Що стосується позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані щодо наявності порушень правил військового обліку позивачем, то в цій частині позовні вимоги позивача також підлягають задоволенню у повному обсязі з урахуванням приписів ч.2 ст.9, та ч.3 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняті рішення про, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів - ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, щодо того, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначених законодавцем.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах Закону, зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підміняти рішення суб`єкта владних повноважень.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача, яка полягає у внесенні даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку без притягнення позивача до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень та/або вчинення дій.

Отже, за викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані щодо наявності порушень правил військового обліку позивачем , що є, на переконання суду, найбільш ефективних способом захисту, який призведе до відновлення порушеного права позивача у даних правовідносинах з урахуванням приписів ст.13 Конвенції.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача понесені ним згідно квитанції ІD:6635-8726-4481-5927 від 21.03.2025р. судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. з урахуванням коефіцієнту 0,8 (подання позову через систему «Електронний суд») у розмірі, встановленому ст.4 Законом України «Про судовий збір»(а.с. 11).

Керуючись статтями ст.ст. 2-10, 11,12, 47, 52, 72-77,94,122,132,139,193,241-246,250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення даних в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані щодо наявності порушень правил військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду може бути може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва