Справа № 120/17323/24
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 червня 2025 р. Справа № 120/17323/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Батовського Святослава Ігоровича до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Батовського Святослава Ігоровича до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не нарахування і невиплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 гривень за час стаціонарного лікування, а саме з 23.01.2023 по 23.08.2024 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки з 23.01.2023 року по 13.01.2024 року позивач взагалі не звертався за медичною допомогою, а проходив військову службу відповідно до визначеної посади, за що отримував відповідні виплати. В подальшому, протягом 2024 року позивач неодноразово перебував на лікуванні та у відпустках, проте відповідних документів до командування військової частини не надавав.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

23 січня 2023 року під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, сувернітету та територіальної цілісності України, а саме під час перебування поблизу населеного пункту Красногорівка Донецької області внаслідок міноментно-артилерійського обстрілу, старший солдат ОСОБА_1 отримав поранення: мінно-вибухова травма (23.01.2023 року), акубаротравма, забій правового плеча, правового колінного суглоба, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 22.05.2023 року №1318.

24.01.2023 року позивачу надана первинна медична допомога.

Відповідно до виписки №135 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, позивач у період з 07.02.2023 року по 24.02.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 з основним діагнозом: стан після ВТ (23.01.2023 року), акубаротравма, забій правового плеча, забій колінного суглобу.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1621, позивач у період з 15.01.2024 року по 17.01.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Міська клінічна лікарня №4 Дніпровської міської ради" з діагнозом: розрив передньої хрестоподібної зв`язки колінного суглоба. Розрив ПХЗ правого колінного суглобу. Застаріле ушкодження заднього медіального меніску правого колінного суглобу. Нестабільність та больовий синдром. Ушкодження внаслідок військових дій.

У період з 18.01.2024 року по 26.01.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону з основним діагнозом: застаріле пошкодження (2023) ПХЗ правого колінного суглоба, хондропатія ІІ ст. внутрішнього та зовнішнього виростка правого стегна, що підтверджується епікризом (виписним) №45.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Західного регіону №237/1 від 26.01.2024 року, після проведення медичного огляду 26.01.2024 року, молодший сержант ОСОБА_1 на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Згідно виписки з історії хвороби №1182 позивач у період з 01.04.2024 року по 16.04.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в першому ортопедичному відділенні КНП ЛОР "Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи" з діагнозом: розрив передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглоба з вираженим больовим синдромом та порушениям статико-динамічної функції, частковий розрив тіла та заднього рогу внутрішнього меніску правого колінного суглобу, артроз правого колінного суслоба 1-2 стадії.

Відповідно до перевідного епікризу №9559 позивач у період з 11.06.2024 року по 14.06.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Міська клінічна лікарня №11" Одеської міської ради з діагнозом: стан після артроскопічної аутопластики, ПХЗ правого колінного суглобу, постравматична контрактура правого колінного суглобу.

У період з 14.06.2024 року по 15.07.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" з основним діагнозом: наслідки інших уточнених травм нижньої кінцівки, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №1598 позивач у період з 30.07.2024 року по 23.08.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні із повним діагнозом: наслідки мінно-вибухової травми (23.01.2023) у вигляді закритої травми правого колінного суглобу, часткового розриву тіла та заднього рогу внутрішнього меніску правого колінного суглобу; розриву передньої хрестоподібної зв`язки, лікованих оперативно (22.01.2024, 04.04.2024) у вигляді зміцнілих рубців, комбінованої контрактури правого колінного суглобу, деформуючого артрозу І-ІІІ стадії з больовим синдромом та тимчасовим порушенням функції, акубаротравми обох вух без пошкодження барабанних перетинок у вигляді суб`єктивного шуму. Міжхребцевий остеохондроз на рівні С5, C6, C7, Th4-Th11, L2-І5-S1 ІІ ступеню, деформуючий спондильоз на рінні C4, C5, C6, C7, L1, L3-L5 ІІ ступеню. Нестабільність на рівні C5-C6, L5 з больовим синдромом та з помірним порушенням функцій. Поздовжня плоскостопість обох стоп І ступеню з деформуючим артрозом І стадії плесне-фалангових суглобів пальців обох стоп незначним порушенням функції. Хронічна вертеброгенна цервіко-торако-люмбоішалія, стадія нестійкої ремісії, з радикулопатією ліворуч у вигляді помірного больового, м`язово-тонічного синдромів, з помірним порушенням функційю. Гіпертонічна хвороба 1 стадії. СН0. Міопія ст. 2,5 D правого ока при гостроті зору з корекцією 1,0. Стадний міопічний астигматизм ст. 1,0 D з рефракцією в меридіані найбільшої аметропії 4.0 лівого ока при гостроті зору з корекцією 1,0.

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 23.01.2023 по 23.08.2024 включно, а тому через свого представника, звернувся до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1-1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1-2 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. При цьому, виплаті підлягають і час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 23.01.2023 року під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, сувернітету та територіальної цілісності України одержав поранення: мінно-вибухова травма (23.01.2023 року), акубаротравма, забій правового плеча, правового колінного суглоба.

24.01.2023 року позивачу надана первинна медична допомога.

У період з 07.02.2023 року по 24.02.2023 року, з 15.01.2024 року по 17.01.2024 року, з 18.01.2024 року по 26.01.2024 року, з 01.04.2024 року по 16.04.2024 року, з 11.06.2024 року по 14.06.2024 року, з 14.06.2024 року по 15.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 23.08.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

При цьому, у період з 27.01.2024 року по 26.02.2024 року перебував у відпустці для лікування після травми.

Зазначене підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 22.05.2023 року №1318, карткою з надання домедичної допомоги в умовах бойових дій, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого військової частини НОМЕР_2 , випискою №135 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1621, епікризом (виписним) №45, довідкою військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Західного регіону №237/1 від 26.01.2024 року, випискою з історії хвороби №1182, перевідним епікризом №9559, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ДП "Клінічний санаторій ім. Горького", виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1598, свідоцтвом про хворобу №1400.

Відтак, підсумовуючи суд зазначає, що період перебування позивача на лікуванні з 23.01.2023 року по 24.01.2023 року, з 07.02.2023 року по 24.02.2023 року, з 15.01.2024 року по 26.01.2024 року, з 01.04.2024 року по 16.04.2024 року, з 11.06.2024 року по 15.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 23.08.2024 року та період перебування у відпустці для лікування після поранення з 27.01.2024 року по 26.02.2024 року мав бути зарахований до періоду за який позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100000 грн. на місяць.

В той же час, відповідачем не виплачено додаткову винагороду за періоди з 23.01.2023 року по 24.01.2023 року, з 07.02.2023 року по 24.02.2023 року, з 15.01.2024 року по 26.02.2024 року, з 01.04.2024 року по 16.04.2024 року, з 11.06.2024 року по 15.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 23.08.2024 року, а тому суд приходить до висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшену до 100000 гривень, за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та перебування у відпустці для лікування після поранення, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме - за періоди з 23.01.2023 року по 24.01.2023 року, з 07.02.2023 року по 24.02.2023 року, з 15.01.2024 року по 26.02.2024 року, з 01.04.2024 року по 16.04.2024 року, з 11.06.2024 року по 15.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 23.08.2024 року.

Щодо позовних вимог в частині виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшену до 100000 гривень, за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за періоди з 25.01.2023 року по 06.02.2023 року, з 25.02.2023 року по 14.01.2024 року, з 27.02.2024 року по 31.03.2024 року, з 17.04.2024 року по 10.06.2024 року, з 16.07.2024 року по 29.07.2024 року, то на переконання суду вони задоволенню не підлягають, оскільки доказів перебування позивача на лікуванні в закладах охорони здоров`я чи перебування у відпустці для лікування після поранення в зазначений період суду не надано.

Щодо тверджень представника відповідача як підстави для відмови у нарахуванні та виплаті спірної додаткової винагороди про те, що позивачем не було надано командуванню військової частини документів про перебування на лікуванні та у відпустці, суд вважає такі доводи безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 7 Порядку здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, державними установами Національної академії медичних наук, у яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та військовими частинами, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2023 № 901, заклад охорони здоров`я повідомляє через доступні засоби зв`язку територіальному центру комплектування та соціальної підтримки або військовій частині, в яку направляється військовослужбовець, про його виписку та отримання ним документів.

Отже, саме заклад охорони здоров`я зобов`язаний повідомити через доступні засоби зв`язку відповідну військову частину про виписку військовослужбовця та отримання ним документів.

Таким чином, обов`язок інформування покладається не на військовослужбовця, а на заклад охорони здоров`я, в якому він перебував на лікуванні, що спростовує аргументи відповідача.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та ним не понесено витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому судові витрати у даній справі не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшеної до 100000 гривень, за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та перебування у відпустці для лікування після поранення, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме за періоди з 23.01.2023 року по 24.01.2023 року, з 07.02.2023 року по 24.02.2023 року, з 15.01.2024 року по 26.02.2024 року, з 01.04.2024 року по 16.04.2024 року, з 11.06.2024 року по 15.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 23.08.2024 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшену до 100000 гривень, за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та перебування у відпустці для лікування після поранення, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме за періоди з 23.01.2023 року по 24.01.2023 року, з 07.02.2023 року по 24.02.2023 року, з 15.01.2024 року по 26.02.2024 року, з 01.04.2024 року по 16.04.2024 року, з 11.06.2024 року по 15.07.2024 року, з 30.07.2024 року по 23.08.2024 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович