Справа № 280/8998/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2025 року м. Дніпросправа № 280/8998/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року (головуючий суддя Калашник Ю.В.)

в адміністративній справі №280/8998/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 26.09.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій просив:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №65 від 22.08.2024 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності позивачу;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у колгоспі за записами трудової книжки від 05.10.1989 НОМЕР_1 з 04.09.1989 по 05.10.1989, періоди роботи в російській федерації з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності з 25.07.2024, з дня отримання довідки МСЕК, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у встановленому порядку звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Проте, рішенням ГУ ПФУ у Київській області №65 від 22.08.2024 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач зауважує, що записи у трудовій книжці чітко містять відомості щодо роботи позивача у колгоспі у спірний період, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання. Також зазначає, що набуті за Угодою пенсійні права, що виникли до виходу з неї держави-учасниці, не втрачаються позивачем, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді не впливає на право позивача на зарахування набутого до цієї дати трудового стажу до страхового стажу для цілей призначення пенсії по інвалідності в Україні, оскільки трудова діяльність позивача мала місце в період дії вказаної Угоди. Таким чином, відмова у зарахуванні спірних періодів стажу несумісна з принципами верховенства права та належного урядування. Беручи до уваги вищезазначене просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії №65 від 22.08.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період його роботи з 04.09.1989 по 05.10.1989 у колгоспі ім. Куйбишева Оріхівського району Запорізької області, періоди роботи з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.10.1989 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності від 15.08.2024.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача в російській федерації з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997 є повністю підтвердженими, та підлягають зарахуванню до його страхового стажу. Таким чином, оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Київській області №65 від 22.08.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню. Дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області про відмову позивачу у призначенні пенсії №65 від 22.08.2024 та зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 04.09.1989 по 05.10.1989 у колгоспі ім. Куйбишева Оріхівського району Запорізької області, періоди роботи в російській федерації з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.10.1989, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності від 15.08.2024.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи: період роботи у колгоспі за записами трудової книжки від 05.10.1989 НОМЕР_1 з 04.09.1989 по 05.10.1989, оскільки відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні та реорганізацію підприємства; періоди роботи в російській федерації з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997. Так, 29.11.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 р. у м.москві. 23.12.2022 року набув чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 1.12.2022 року № 2783-ІХ. Тобто, на час розгляду заяви Позивача, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не є діючою, оскільки припинила свою дію в червні 2023 року. Враховуючи вищенаведене, підстави для зарахування стажу набутого на території російської федерації після 01.01.1992 - відсутні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2024 позивач звернувся до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області №65 від 22.08.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 13 років (а.с.11-12).

У рішенні відповідача зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб з інвалідністю 3 групи, у віці від 52 років до досягнення особою 55 років включно, становить 13 років. Страховий стаж особи становить 8 років 1 місяць 10 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи у колгоспі за записами трудової книжки від 05.10.1989 НОМЕР_1 з 04.09.1989 по 05.10.1989, оскільки відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні та реорганізацію підприємства; періоди роботи в російській федерації з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997, оскільки відповідно до статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. З 01.01.2023 російською федерацією припинено участь у в Угоді про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи набуті на території колишнього СРСР до 01.01.1992. Для зарахування періоду роботи з 04.09.1989 по 05.10.1989 необхідно надати довідку про відпрацьовані у колгоспі вихододні та встановлений мінімум вихододнів, видану на підставі первинних документів за час виконання роботи та реорганізацію підприємства.

Позивач вважає протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії по інвалідності.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058, яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до ст. 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Згідно з частинами 1-3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно положень статті 2 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 вказаних Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно рішення відповідача до трудового стажу позивача не зараховано період його роботи у колгоспі ім. Куйбишева Оріхівського району Запорізької області, який зазначено в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.10.1989, оскільки відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні та реорганізацію підприємства.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаж роботи позивача у колгоспі ім. Куйбишева Оріхівського району Запорізької області підтверджений документально записами в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 05.10.1989 (а.с.15-16).

Судом досліджено записи трудової книжки позивача, а саме:

запис №1: 04.09.1989 прийнятий у члени колгоспу ім. Куйбишева Оріхівського району Запорізької області водієм;

запис №2: 05.10.1989 виведений із членів колгоспу ім. Куйбишева Оріхівського району Запорізької області у зв`язку з уходом в Рад. армію;

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що у трудовій книжці міститься інформація про прийнятий колгоспом річний мінімум та фактично відпрацьовані позивачем дні, що у повній мірі надає можливість органам Пенсійного фонду провести обчислення та зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 21.06.2019 у справі №727/384/17 та від 10.12.2020 у справі №195/840/17 зазначав, що відсутність додаткових відомостей, а саме уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) не може бути підставою для не зарахування даного періоду в страховий стаж позивача.

Таким чином, відповідач безпідставно не зарахував ОСОБА_1 до страхового стажу періоду його роботи з 04.09.1989 по 05.10.1989 у колгоспі ім. Куйбишева Оріхівського району Запорізької області з підстав не надання довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні.

Водночас, не надання позивачем довідки про реорганізацію колгоспу ім. Куйбишева Оріхівського району Запорізької області не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Щодо не зарахування відповідачем періодів роботи позивача в російській федерації з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Оскільки вказаний трудовий стаж набутий позивачем на території російської федерації, тому при визначені права на пенсійне забезпечення, суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 за №1058-IV, вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірний період.

Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України №639 від 24.06.2023.

Статтею 7 вказаної Угоди від 14.01.1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла із такої годи.

Постанова набрала чинності 02.12.2022.

Водночас, відповідно до п.2 ст.13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії.

Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 року у справі №555/2250/16-а від 17.06.2020 року у справі №646/1911/17, від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 та від 06.07.2020 року у справі № 345/9/17.

Відтак, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії.

На час набуття позивачем трудового стажу у спірний період, вказана вище Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

З огляду на що, суд першої інстанції обґрунтовано піддав критиці доводи відповідача про те, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території рф лише по 31.12.1991.

За змістом статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п. 1.1 Інструкції №58).

Так, як встановлено судом трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 05.10.1989, містить записи про спірний період роботи позивача на території рф, зокрема з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997 (записи №№1-5, 8-9).

Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача в російській федерації з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997 є повністю підтвердженими, та підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Таким чином, оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Київській області №65 від 22.08.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області про відмову позивачу у призначенні пенсії №65 від 22.08.2024 та, як наслідок, зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 04.09.1989 по 05.10.1989 у колгоспі ім. Куйбишева Оріхівського району Запорізької області, періоди роботи в російській федерації з 20.01.1992 по 10.03.1992, 13.03.1992 по 25.06.1992, з 03.02.1994 по 11.12.1997 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.10.1989, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності від 15.08.2024. Водночас колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії по інвалідності від 15.08.2024, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, що були спростовані судом в ході розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 22.05.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова