Справа № 420/38373/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/38373/24

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

11 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області № 21018/03-16 від 28.08.2024 року про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 період роботи з 07.07.1981 року по 21.10.1982 року Пусково-наладочного управления треста «Одесспецсельхозмонтаж» (мовою оригіналу та згідно запису у трудовій книжці).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні пенсії з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу. Позивач наголосив, що має необхідний страховий стаж, а не зарахування пенсійним органом періоду роботи з 07.07.1981 року по 21.10.1982 року до страхового, через виправлення у трудовій книжці, є неправомірним.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 07.07.1981 по 21.10.1982, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення, що суперечить вимогам Інструкції ведення трудових книжок. Належних уточнюючих довідок для підтвердження оспорюваного періоду страхового стажу позивач при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком Головному управлінню не надавав Страховий стаж позивача становить 29 років 4 місяці 27 днів, замість необхідних 31 року, що є недостатнім для призначення пенсії..

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №23 від 28.08.2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , період його роботи з 07.07.1981 по 21.10.1982.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема апелянт зазначає, що необхідний страховий стаж для призначення позивачу пенсії, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 31 рік. Страховий стаж позивача становить 29 років 4 місяці 27 дні, а тому відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії за віком.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 21 серпня 2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заява про призначення пенсії за віком прийнята спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та зареєстрована за №1824.

Заява ОСОБА_1 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області № 23 від 28.08.2024 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії. У рішенні про відмову у призначенні пенсії від 28.08.2024 № 23 зазначено, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", має становити 60 років. Вік заявника 60 років 19 днів. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік. Страховий стаж особи становить 29 років 04 місяці 27 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 07.07.1981 по 21.10.1982 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.10.1982, оскільки в даті наказу на звільнення міститься виправлення, що суперечить вимогам Інструкції ведення трудових книжок. Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік» (а.с. 10).

Вважаючи рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області від 28.08.2024 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ст.26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2024 по 31 грудня 2024 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 31 року.

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до ч. 2 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Спірним питанням у межах розгляду даної справи є відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію за віком у зв`язку із недостатнім страховим стажем.

За обставинами справи, пенсійним органом визначено, що ОСОБА_1 має 29 років 04 місяці та 27 днів страхового стажу.

До страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності з 07.07.1981 по 21.10.1982 - наладчиком ОМ 3 розряду в «Пуско-наладочное управление трест «Одесспецсельхозмонтаж» 1 рік 3 місяці 15 днів, через виправлення у трудовій книжці дати наказу про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до запису №2 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , позивач 21.10.1982 був звільнений з посади наладчика ОМ 3 розряду в «Пуско-наладочное управление трест «Одесспецсельхозмонтаж» у зв`язку з призовом в армію.

При цьому, у даті наказу про звільнення з роботи міститься незначне виправлення в цифрі « 1982» шляхом наведення кульковою ручкою другої цифри в році «з 8 на 9». Разом з цим, в графі 2 зазначена дата звільнення з роботи містить чітко і без будь-яких закреслень число, місяць та рік, а саме « 21.10.1982». Зазначений запис засвідчено підписом інспектора по кадрам підприємства та міститься відбиток печатки підприємства.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до архівної установи за уточнюючою довідкою.

Так, з довідки Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради №2439-П-11.1-21 від 27.09.2024 року вбачається, що документи Пуско-наладочного управления треста «Одесспецсельхозмонтаж» (мовою оригіналу та згідно запису у трудовій книжці) до Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради на зберігання не надходили (а.с.15).

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 дійшов висновку, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Неточні записи у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. У свою чергу, недоліки ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення особи її права на соціальний захист.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції, що незначне виправлення у даті наказу про звільнення з роботи позивача шляхом наведення ручкою другої цифри в році «з 8 на 9», саме по собі, як єдиний недолік, в спірному випадку не може бути свідченням про недостовірність вказаного запису у трудовій книжці позивача та підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 07.07.1981 по 21.10.1982 - наладчиком ОМ 3 розряду в «Пуско-наладочное управление трест «Одесспецсельхозмонтаж» 1 рік 3 місяці 15 днів.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що призначення пенсії є дискреційним повноваженням відповідача, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суд першої інстанції зобов`язав пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням стажу з 07.07.1981 по 21.10.1982, а не призначити пенсію.

Оскільки ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не надає правової оцінки рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 в цій частині.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 16 грудня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко