Справа № 160/6615/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2025 рокуСправа №160/6615/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
28.02.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що за увесь період роботи на підставі наказів Міндовкілля про службові відрядження позивача неодноразово залучено до роботи понаднормово у наступні вихідні дні: 06.01.2024, 03.02.2024, 10.02.2024, 16.03.2024, 07.04.2024, 13.04.2024, 27.04.2024, 28.04.2024, 06.07.2024, 07.09.2024. Всього позивачем понаднормово відпрацьовано 10 (десять) днів, за які останньому не ненараховано та невиплачено компенсаційні виплати у подвійному розмірі. Крім цього, наказом Міндовкілля від 11.06.2024 № 297-Ос з 11 червня 2024 року строком на три місяці на позивача покладено виконання обов`язків за вакантною посадою начальника відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов. Проте, передбачена Законом України «Про державну службу» компенсація у розмірі 100% від посадового окладу за вакантною посадою начальника відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов за час виконання обов`язків, позивачу виплачена не була. Відповідно, під час остаточного розрахунку відповідачем не виплачено компенсаційні доплати до заробітної плати у розмірі 161 893,20 грн., зокрема: компенсація за понаднормову роботу у вихідні дні (10 днів) 42 373,60 грн.; компенсація (доплата за додаткове навантаження), доплата за виконання обов`язків начальника відділу ( 3 місяці) 119 517, 00 грн. вказані обставини слугували підставою звернення до суду.
07.03.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом з матеріалів справи встановлено, що наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 06.12.2023 № 613-о ОСОБА_1 з 07.12.2023 призначено на посаду головного спеціаліста Відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.
Наказом Міндовкілля від 11.06.2024 № 297-Ос з 11.06.2024 строком на три місяці на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків за вакантною посадою начальника Відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов.
Не погоджуючись з не нарахуванням та не виплатою під час остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 компенсації доплати до заробітної плати у розмір 161 893,20 грн., зокрема: компенсація за понаднормову роботу у вихідні дні (10 днів) 42 373, 60грн. та компенсація (доплата за додаткове навантаження), доплата за виконання обов`язків начальника відділу ( 3 місяці) 119 517, 00 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першої статті 62 Кодексу законів про працю України встановлено надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня.
Відповідно до ч. 1 ст. 106 КЗпП України визначено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.
Згідно з частиною четвертою статті 121 КЗпП України працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про державну службу» визначено, що державний службовець може бути направлений у службове відрядження для виконання своїх посадових обов`язків поза межами постійного місця служби, у тому числі на роботу до секретаріатів міжнародних організацій, представництв міжнародних організацій в інших країнах або органів влади іноземних держав у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про державну службу» держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Відповідно до ч. 4 ст. 56 Закону України «Про державну службу» для виконання невідкладних або непередбачуваних завдань державні службовці, для яких законом не передбачено обмежень щодо роботи, на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби, про який повідомляється виборний орган первинної профспілкової організації (за наявності), зобов`язані з`явитися на службу і працювати понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час. За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Зі службової записки головного спеціаліста відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов Романа Корюка від 19.01.2024 № 36/25ВН-24, яка наявна в матеріалах справи, після здійснення перевірки відповідності матеріально-технічної бази здобувача ліцензії ТОВ СП «Нібулон» 05.01.2024, у зв`язку із відсутністю квитків до м. Києва, о 23:30 того ж дня відбув на автобусі до найбільш наближеного до м. Києва м. Полтава, куди прибув 06.01.2024.
Згідно із службової записки головного спеціаліста Відділу Олександра Чернишова від 30.01.2024 № 36/38ВН-24 ОСОБА_1 , 02.02.2024, проводилась перевірка ТОВ «А-ЕНЕРГО» тривалістю один день.
З посадочного документа 000B4662-95F1-D5B6-0001 вбачається, що ОСОБА_1 прибув до м. Києва 03.02.2024 о 05:58.
Зі службової записки від 05.02.2024 №36/44ВН-24 ОСОБА_1 , 09.02.2024, проводилася перевірка ТОВ «Науково-дослідний інститут «Укрекопроект» тривалістю один день.
Із Посадочного документа 000B466C-DD99-8B8B-0001 вбачається, що ОСОБА_1 прибув до м. Києва 10.02.2024 о 05:42.
Відповідно до службової записки від 11.03.2024 № 36/91ВН-24 ОСОБА_1 , 14.03.2024, проводилась перевірка ТОВ «Утільвторпром», тривалістю один день. Згідно із службовою запискою від 19.03.2024 № 36/101ВН-24 ОСОБА_1 прибув до м. Києва 16.03.2024 о 06:45.
Згідно із службовою запискою від 04.04.2024 № 36/126ВН-24 ОСОБА_1 , 08.04.2024, проводилася перевірка ПП «ПРОМО СЕРВІС» тривалістю один день, 09.04.2024 та 10.04.2024 перевірка ТОВ «ЮГ-СПЕЦСЕРВИС» тривалістю два дні, 11.04.2024 та 12.04.2024 перевірка Державної установи «Одеський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» тривалістю два дні.
Зі службової записки від 22.04.2024 № 36/141ВН-24 ОСОБА_1 26.04.2024 та 29.04.2024 проводилась перевірка ПП «Науково-виробниче підприємство «УКРЮГПЛАСТ» тривалістю два дні.
Відповідно до службової записки від 01.07.2024 № 36/219ВН-24 ОСОБА_1 , 05.07.2024, проводилася перевірка ТОВ «Науково-виробнича компанія «Укрекопром», тривалістю один день.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків 06.01.2024, 03.02.2024, 10.02.2024, 16.03.2024, 07.04.2024, 13.04.2024, 27.04.2024, 28.04.2024, 06.07.2024, 07.09.2024.
Отже, відповідачем суб`єктом владних повноважень у спірному випадку доведено правомірність своїх дій, отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Частиною третьою статті 52 Закону України «Про державну службу» встановлено, що виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця встановлюється керівником державної служби державному службовцю за поданням його безпосереднього керівника у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця.
Таким чином, виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця встановлюється у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця.
Згідно із частиною четвертою статті 52 Закону виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби встановлюється керівником державної служби за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обов`язків за вакантною посадою, пропорційно додатковому навантаженню за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.
Отже, якщо виконання обов`язків за вакантною посадою покладено на одного державного службовця, такому державному службовцю встановлюється виплата у розмірі посадового окладу, встановленого за вакантною посадою. Якщо виконання обов`язків за вакантною посадою розділено між декількома державними службовцями, виплата встановлюється пропорційно додатковому навантаженню в межах посадового окладу, встановленого за вакантною посадою.
Разом з тим, частиною восьмою статті 31 Закону визначено, що на час виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби здійснюється виплата, передбачена частиною четвертою статті 52 Закону, крім випадку покладення виконання обов`язків на відповідного заступника.
Таким чином, у разі виконання обов`язків за вакантною посадою керівника самостійного структурного підрозділу державного органу заступником такого керівника, виплата, передбачена частиною четвертою статті 52 Закону, не здійснюється.
Абзацом першим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Водночас пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не встановлено розмір компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою.
Разом з тим, абзацом четвертим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У зв`язку з цим, зважаючи на положення частини третьої статті 52 Закону, державному службовцю державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, виплачується компенсація за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця.
Враховуючи положення частини четвертої статті 52 Закону, якщо виконання обов`язків за вакантною посадою покладено на одного державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, такому державному службовцю виплачується компенсація за виконання обов`язків за вакантною посадою у розмірі посадового окладу, встановленого за цією вакантною посадою, тобто у розмірі 100 відсотків посадового окладу.
Якщо виконання обов`язків за вакантною посадою розділено між декількома державними службовцями, державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, компенсація встановлюється пропорційно додатковому навантаженню в межах посадового окладу, встановленого за вакантною посадою. Така компенсація може бути у розмірі 50 відсотків посадового окладу, встановленого за вакантною посадою, кожному державному службовцю, або, наприклад, одному державному службовцю 30 відсотків посадового окладу, встановленого за вакантною посадою, а іншому 70 відсотків.
Судом встановлено, що наказом Міндовкілля від 11.06.2024 № 297-Ос, з 11.06.2024 строком на три місяці або до прийняття рішення про покладення виконання обов`язків за вакантною посадою на іншу особу, на ОСОБА_1 , головного спеціаліста Відділу контролю з дотриманням ліцензійних умов, покладено виконання обов`язків за вакантною посадою начальника Відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов.
При цьому, позивач до покладення відповідних обов`язків посаду заступника начальника Відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов не виконував, тому має право на нарахування та виплати доплати за додаткове навантаження.
Позиція відповідача про те, що позивачем не обґрунтовано обсягу додаткового навантаження та відповідно розрахованого розміру доплати за виконання обов`язків за вакантною посадою протирічить положенням статті 52 Закону України «Про державну службу», якими встановлено, що виплата за додаткове навантаження, у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби встановлюється керівником державної служби за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обов`язків за вакантною посадою, пропорційно додатковому навантаженню за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем в спірному випадку допущено протиправну бездіяльність.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача доплати за додаткове навантаження, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині є передчасними, оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені, натомість відповідач не здійснював нарахування доплати за додаткове навантаження (доплата за виконання обов`язків начальника відділу) у відповідному розмірі та не вирішував питання, яку розрахункову величину, слід застосувати для такого нарахування.
Тому, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити доплати за додаткове навантаження (доплата за виконання обов`язків начальника відділу), з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні (виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні).
Зобов`язати Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за додаткове навантаження, а саме: доплату за виконання обов`язків начальника Відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 12.05.2025.

Суддя О.В. Царікова