Справа № 520/23786/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 р. Справа № 520/23786/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.) у справі №520/23786/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому, з урахувань уточнень, просив:

- скасувати накази Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту - ГУНП в Харківській області, відповідач):

№752 від 02.08.2024 про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського полку поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Харківській області ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України в Харківській області;

№360_о/с від 08.08.2024 в частині реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції ОСОБА_1 ;

- поновити на службі ОСОБА_1 капітана поліції роти №1 батальйону № 2 Полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з дня його звільнення;

- стягнути з ГУНП в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.08.2024 по день поновлення на службі;

- визнати протиправними дії ГУНП в Харківській області щодо переміщень ОСОБА_1 від 14.12.2023, від 10.04.2024, від 18.06.2024 та направлення у відрядження від 24.06.2024 цькуванням.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції наявності у позивача права на відстрочку від мобілізації в особливий період, оскільки він має батьків з інвалідністю ІІ та ІІІ групи, які не лише потребують постійного стороннього догляду, а й залежать від його матеріального утримання, допомоги при перебуванні в лікарні, згідно п.13 ч.1 ст.23 Закону "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Посилається, що відповідачем і судом не правильно застосовано п.9 ч.1 ст.23 Закону "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Щодо наказу про відрядження зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу відсутності в наказі ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 за №56 о/с дск зазначення пункту призначення, мети відрядження, органу поліції до якого відряджається позивач, у зв`язку з чим було також допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що якщо відрядження стосується не в межах поліції, то таке відрядження можливе лише за згодою поліцейського, а також виключно на посади, перелік яких затверджується Президентом України.

Також посилається на істотні порушення порядку проведення службового розслідування, оскільки останнє проведено дисциплінарною комісією, головою якої є особа, за рапортом якої призначено службове розслідування та який зацікавлений в негативному результаті.

Вважав, що судом першої інстанції було допущено ряд порушень норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, а відтак оскаржуване рішення має бути скасоване.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з аргументами, викладеними відповідачем у відзиві, зазначає, що такі спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач проходив служу з органах Національної поліції України (ГУНП в Харківській області) з 07.11.2015 по 08.08.2024.

Згідно наказу Куп`янського районного відділу ГУНП в Харківській області від 14.12.2023 №116 в зв`язку з службовою необхідністю та з метою організації службової діяльності слідчого відділу направлено старшого слідчого слідчого відділення №1 слідчого відділу Куп`янського районного відділу ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 для несення служби до відділення поліції №1 Куп`янського РВ ГУНП в Харківській області 14.12.2023 до окремого розпорядження.

Відповідно до витягу із наказу ГУНП в Харківській області від 10.04.2024 №156 переміщено позивача на рівнозначну посаду - посаду старшого інспектора - чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання №4 ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади старшого слідчого слідчого відділення №1 слідчого відділу Куп`янського районного відділу ГУНП в Харківській області.

Наказом ГУНП в Харківській області від 18.06.2024 №262 переміщено позивача на рівнозначну посаду старшого інспектора роти №1 батальйону №2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади старшого інспектора - чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання №4 ГУНП в Харківській області.

На виконання наказу ГУНП в Харківській області від 24.06.2024 за №51 о/с дск Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командування ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСУВ ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач повинен був убути у відрядження з 25.06.2024 по 02.07.2024.

У зв`язку із хворобою (довідка від 24.06.2024 за №363 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України) позивач у відрядження не поїхав.

Наказом ГУНП Харківській області 02.07.2024 №56 о/с дск "Про продовження та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативному підпорядкуванні командира ОТУ " ОСОБА_2 " ОСУВ "Хортиця" відряджено з 04.07.2024 по 31.08.2024 в оперативне підпорядкування командира ОТУ " ОСОБА_2 " ОСУВ "Хортиця" позивача (а.с.64)

08.07.2024 до ГУНП в Харківській області надійшов рапорт т.в.о. командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції Ільченка П.О. №2234/119-21/09-2024 щодо невиконання позивачем наказу ГУНП Харківській області 02.07.2024 №56 о/с дек "Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області та бойового розпорядження ОСУВ "Хортиця" №313/1908/1809 від 19.04.2024 з метою виконання бойових (спеціальних) завдань у складі ДПОП «ОШБ «Лють», в оперативне підпорядкування командира ОТУ " ОСОБА_2 " ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Наказом №1513 від 09.07.2024 ГУНП в Харківській області призначено відносно ОСОБА_1 службове розслідування щодо невиконання ним наказу ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 за №56 о/с дск , строк якого продовжувався наказом №1623 від 23.07.2024 ГУНП в Харківській області.

Створено Дисциплінарну комісію у складі 5 осіб, а саме: голови комісії - начальника ВТСП ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції Ільченка П.О., членів: старшого інспектора ВКЗ ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції Куштима І.М., старшого інспектора ВКЗ ППОП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Луценка Є.М., інспектора штабу ППОП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Сахарова С.П., старшого інспектора ВСР УГІ ГУНП в Харківській області майора поліції Вдовенка А.С.

За наслідками службового розслідування складено висновок Дисциплінарної комісії, 02.08.2024 затверджений начальником ГУНП в Харківській області (далі по тексту - висновок).

Наказом ГУНП в Харківській області 02.08.2024 №752 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

08.08.2024 ГУНП в Харківській області видано наказ №360 о/с, яким на реалізацію наказу ГУНП в Харківській області від 02.08.2024 за №752 позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач, не погоджуючись із наведеними вище наказами відповідача, вважаючи їх протиправними, звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт невиконання позивачем наказу ГУНП Харківській області 02.07.2024 №56 о/с дск "Про продовження та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативному підпорядкуванні командира ОТУ " ОСОБА_2 " ОСУВ "Хортиця" є доведеним, отже звільнення позивача відбулось на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, в умовах воєнного стану, який є особливим періодом.

Колегія суддів, з урахуванням вимог ст.308 КАС України, надаючи правову оцінку судовому рішенню в частині правомірності звільнення позивача зі служби, зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до якого Міністерство внутрішніх справ України, зокрема, в особі Національної поліції України, яка є структурним підрозділом, зобов`язано запровадити та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України від 06.05.2024 за № 271/2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, який станом на час розгляду справи триває.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 за № 389-VІІІ (далі по тексту - Закон №389) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі по тексту - Закон №580-VIII).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIII).

Статтею 18 Закону №580-VІІІ визначено основні обов`язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Пунктом 24 частини першої статті 23 Закону №580-VІІІ до основних повноважень поліцейського віднесено участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №580-VІІІ у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватися працівниками поліції сумлінно.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (ст.60 Закону №580-VIII).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 за №2337-VIIІ (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Згідно ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За змістом пунктів 4, 6, 8 та 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст.5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21.09.2022 у справі №260/1739/20, виконанню підлягає наказ, який має бути доведеним до відома підлеглого.

Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (ч.1 ст.13 Дисциплінарного статуту).

Так, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Відповідно до ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно з ч.1, ч.15 ст.15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Згідно зі ст.19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Судом встановлено на виконання вимог Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX (зі змінами), Наказу МВС України від 02.08.2027 №672 «Про затвердження Інструкції про службове відрядження поліцейських у межах України» на виконання вказівок Генерального штабу Збройних Сил України від 19.04.2024 №5008 та бойового розпорядження оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №313/1908/1809 ОКП від 19.04.2024, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань у складі Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднаної штурмової бригади Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на підставі шифротелеграми Національної поліції України від 24.04.2024 за №37 о/с дск та на виконання наказу ГУНП в Харківській області від 24.06.2024 за №51 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » позивач повинен був убути у відрядження з 25.06.2024 по 02.07.2024.

У зв`язку із хворобою (довідка від 24.06.2024 за №363 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України) позивач у відрядження не відбув.

Наказом ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 за №56 o/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відряджено позивача з 04.07.2024 по 31.08.2024.

Вказаний наказ доведено до відома позивача 04.07.2024 командиром батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області підполковником поліції ОСОБА_3 (безпосереднім керівником) шляхом зачитування, із застосуванням відеофіксації.

Позивач відмовився виконувати наказ, мотивуючи своє рішення тим, що він здійснює нагляд за батьками, які є пенсіонерами та інвалідами, що вбачається з рапорту командира батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 .

Факт відмови від виконання наказу ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 за №56 о/с дск підтверджується поясненнями командира батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , заступника командира роти № 2 батальйону № 2 ППОП ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 та командира взводу №2 роти №2 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області, відеозаписом із портативного відеореєстратору інв.№302263.

Доводи апелянта щодо не дослідження судом відозаписів, з підстав відсутності технічної можливості їх відтворення, колегія суддів вважає помилковими, оскільки наявний в справі CD-R диск судом апеляційної інстанції оглянутий та його зміст досліджений, будь-яких перешкод у відтворенні відеозапису у суду не виникло.

Згідно пояснень позивача, наданих під час службового розслідування, останній визнав доведення до його відома наказу ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 за №57 о/с дск, пославшись не можливість його виконання, оскільки не може залишити батьків, які мають інвалідність, про що доповів при ознайомлені.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо наявності у позивача права на відстрочку від призову на військову службу в особливий період, з огляду на наявність батьків з інвалідністю ІІ та ІІІ групи, які не лише потребують постійного стороннього догляду, а залежать і від його матеріального утримання, допомоги при перебуванні в лікарні, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом не спростовується, що наявність батьків з інвалідністю ІІ та ІІІ групи, які потребують постійного стороннього догляду є підставою для отримання права на відстрочку від призову на військову службу, проте доказів, що позивач вчиняв дії щодо реалізації вказано права матеріали справи не містять.

При цьому, питання щодо надання або відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу не є предметом спору у даній справі.

Відтак, наведені вище доводи скарги є необґрунтованими.

За висновком Дисциплінарної комісії за подією невиконання наказу керівника ГУНП в Харківській області дії позивача кваліфіковано як дисциплінарний проступок: порушення Присяги поліцейського, передбаченої ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» в частині негідного несення високого звання поліцейського та невиконання своїх службових обов`язків; частини 1 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині невиконання наказу керівника; пункту 1, 4 частини 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині не виконання Присяги, невиконання наказу керівника; пунктів 1, 2 частини 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині порушення обов`язку виконати наказ та недотримання Присяги, а також підриву авторитету Національної поліції України.

За приписами абз.2 ч.8 ст.65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 за №2123-IX) поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Зі змісту цієї норми вбачається, що визначення місця служби не ставиться у залежність від згоди поліцейського, якщо це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Саме з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану встановлено для поліцейських обов`язок проходження служби там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника поліції, в результаті і виникає у керівника ГУНП необхідність у негайному відновленні та підтриманні функціонування органів поліції для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, що узгоджується з висновками, сформульованими у постанові Верховного Суду у постанові від 25.05.2023 у справі №620/3663/19.

Доводи апелянта щодо неможливість відрядження згідно наказу ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 за №56 о/с дск, враховуючи відсутність проходження навчання та підготовки до ведення бойових дій, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивач, як працівник правоохоронного органу, маючи значний стаж служби в поліції, проходив спеціальну фізичну підготовку, а також спеціальну підготовку, пов`язану із правом на зберігання, носіння вогнепальної зброї, а також на її застосування.

Окрім того, згідно з послужним списком відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 18.06.2024 за №262 о/с (а.с.121) позивач був поліцейським полку поліції особливого призначення.

Відповідно до розділу ІІ Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого Наказом МВС від 04.12.2017 за №987 (зі змінами відповідно до Наказу МВС України від 04.09.2023 за №732) (далі по тексту - Положення), до завдань вказаних підрозділів відноситься зокрема участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану на всій території України або в окремій її місцевості та 60 днів після цього.

Підпунктом 10 пункту ІІІ Положення встановлено, що підрозділи поліції особливого призначення можуть брати участь за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України під час дії воєнного стану та 60 днів після цього.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 розділу VII Положення поліцейські підрозділів особливого призначення зобов`язані неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльності поліції, Присяги поліцейського та вимог цього Положення.

Таким чином, позивач, як працівник правоохоронного органу та представник влади, нехтуючи даною Присягою на вірність Українському народові, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні наказу ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 за №56 о/с дск «Про продовження та відрядження поліцейських ППОП ГУ НП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Посилання апелянта на не надання вказівки отримати зброю та боєприпаси для подальшого відрядження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наказом ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 за №56 о/с дск (а.с.190), наказано відрядити з вогнепальною та автоматичною зброєю та боєприпасами до неї , з ПМ серії НА № 4975 Л (2 магазина та 16 набоїв), АКМ № року випуску (4 магазина та 120 набоїв), який доведено до відома позивача особисто, що підтверджується відеозаписами, наявними в матеріалах справи.

Оскільки позивач відмовився виконувати зазначений наказ, що підтверджується матеріалами даної справи, то відповідно зброя та боєприпаси до неї йому не видавалися.

Отже, твердження позивача про те, що він мав поїхати у відрядження без зброї та засобів захисту є необґрунтованим.

Доводи апелянта щодо відсутності в наказі від 02.07.2024 за №56 о/с дск пункту призначення , мети відрядження, органу поліції до якого відряджається позивач, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 з проханням чи клопотанням про роз`яснення зазначеного наказу під час доведення його до відома не звертався, а отже вказані позивачем обставини не є поважною причиною для невиконання ним цього наказу. Крім того, наказ від 02.07.2024 № 56 о/с не є предметом оскарження у даній справі. Доказів його скасування матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріали справи не містять доказів поважності невиконання ОСОБА_1 наказу ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 за №56 о/с дск за невиконання якого, його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з поліції.

Колегія суддів зазначає, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу безпосереднього керівника.

Дотримання зазначених вище вимог Дисциплінарного статуту та Закону №580-VІІІ є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Крім того, з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.07.2022 у справі № 160/11795/20.

Надаючи правову оцінку оспорюваним наказам відповідача та його діям щодо їх складення, колегія суддів виходить з того, що начальник Головного управління Національної поліції в Харківській області наділений сукупністю прав та обов`язків, які надають можливість на власний розсуд визначитися з оцінкою поведінки підлеглого працівника. Його дії щодо прийняття рішень у межах компетенції є дискреційними.

Відповідно до частин 1-3 ст.4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника.

Згідно з ч.1 ст.5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати.

З огляду на наведене не дії відповідача, а його рішення у формі наказу породжує для позивача певні правові наслідки, має обов`язковий характер і може бути оскаржене у судовому порядку.

Наявність або відсутність дисциплінарного проступку в діях чи бездіяльності поліцейського встановлюється за результатами службового розслідування.

Судом установлено, що службове розслідування проведено відповідачем у спосіб передбачений законом; висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в державі; вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги про проведення службового розслідування, як на думку ОСОБА_1 , заінтересованою особою в негативному результаті службового розслідування для позивача, а саме ОСОБА_5 , оскільки службове розслідування призначено за його рапортом, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, процедури та механізми функціонування дисциплінарних комісій в органах та підрозділах Національної поліції України визначені приписами Положенням про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженим Наказом МВС України від 07.11.2018 за № 893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1356/32808 (далі по тексту - Положення №893).

За приписами п.3 розділу І Положення №893 дисциплінарна комісія утворюється у складі не менше трьох осіб, з яких визначається голова дисциплінарної комісії. У разі призначення службового розслідування за відомостями про скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, що потребує значного обсягу дій, зокрема опитування великої кількості поліцейських та інших осіб, витребування та аналізу значного обсягу матеріалів, уповноважений керівник може призначати заступника голови дисциплінарної комісії. Головою дисциплінарної комісії, утвореної в поліції, може бути лише поліцейський.

Згідно з п.10 розділу І Положення №893 забороняється включати до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, щодо якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, заінтересованих у результатах розслідування.

Судом встановлено, що наказом від 09.07.2024 за № 1513 створено Дисциплінарну комісію у складі 5 осіб, зокрема голова комісії - начальник ВТСП ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_5 , на підставі рапорту якого призначено відносно ОСОБА_1 службове розслідування щодо невиконання наказу ГУ НП в Харківській області від 02.07.2024 за №56 о/с дск «Про продовження та відрядження поліцейських ППОП ГУ НП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ОСОБА_2 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Доказів наявності реального або потенційного конфлікту інтересів у стосунках між позивачем та членами дисциплінарної комісії, зокрема з головою комісії - начальником ВТСП ППОП ГУНП в Харківській області підполковником поліції ОСОБА_5 , в позовній заяві не наведено, до позову не долучено.

Разом з цим рапорт - офіційне письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і проханням у зв`язку з цим, та не може свідчити про заінтересованість начальника ВТСП ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_5 в негативному результаті службового розслідування для позивача.

Отже, під час створення дисциплінарної комісії дотримано критерій чисельності складу комісії та критерій неупередженості її членів.

За приписами Дисциплінарного статуту визначення виду дисциплінарного стягнення здійснюється керівником, уповноваженим на накладення дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд сформував правові висновки щодо застосування положень Дисциплінарного статуту, якими урегульовано особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану.

Так, у постанові від 23.11.2023 у справі №420/14443/22, з урахуванням усталеної практики, Верховний Суд вказав, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 та ін.)

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Вказані висновки підтримані Верховним Судом і у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 600/4386/22-а.

У спірних правовідносинах фактори, від яких залежить визначення виду стягнення, були враховані відповідачем, зокрема пояснення позивача, його керівників, службова характеристика, наявність обтяжуючих обставин - систематичне порушення субординації та правил поведінки поліцейського, а також наявність обтяжуючої відповідальність обставини - відмова виконувати наказ у важкий для країни час, що підриває довіру до нього як до представника влади та поліцейського, який повинен бути взірцем у захисті країни, що є недопустимим в умовах воєнного стану.

Колегія суддів наголошує, що законодавцем покладено підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку, а в сучасних умовах участь в обороні нашої держави.

З огляду на наведені вище обставини та приписи нормативно-правових актів колегія суддів приходить до висновку про відповідність оспорюваних наказів про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції та його реалізації в частині позивача приписам ч.2 ст.2 КАС України, їх правомірність, а відтак відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про їх скасування.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, підстави для їх задоволення також відсутні.

В цій частині висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі №815/2443/16, від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а, від 26 січня 2021 року у справі № 2140/1342/18, від 13 серпня 2020 року у справі № 817/3305/15, від 24 листопада 2020 року у справі №2140/1341/18, від 19 квітня 2021 року у справі №240/2677/20.

Щодо вимог позивача, які стосуються дій ГУНП в Харківській області щодо переміщень ОСОБА_1 від 14.12.2023, від 10.04.2024, від 18.06.2024 та направлення у відрядження від 24.06.2024, то колегія суддів зазначає, що скарга позивача не містить доводів щодо незгоди із рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних вимог позивача, а відтак, з урахуванням вимог ст.308 КАС України, колегія суддів не надає правої оцінки рішенню суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі №520/23786/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк А.О. Бегунц