Справа № 640/8035/20
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

02 червня 2025 рокум. Ужгород№ 640/8035/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі судді Дору Ю.Ю. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до Романівської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів на відшкодування витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6) (далі позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Романівської сільської ради (, адреса: 13043, Житомирська обл., Романівський р-н, с. Романівка, вул. Транзитна, 1А) (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів на відшкодування витрат.

Позовні вимог мотивовано тим, що Позивачем надавалися послуги із пільгового перевезення окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станції та зупиночних платформ , які розташовані на території села Романів Житомирської області. Такі пільги передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Законом України від 16.12.1993 № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»; Постановою Кабінету Міністрів від 17.05.93 № 354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування».

Пунктами 2, 3, 5-8 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256, передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних, районних та місцевих бюджетах на зазначені цілі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» не було передбачено виділення із державного бюджету коштів на компенсацію підприємствам транспорту за надання послуг з пільгового перевезення окремих категорій громадян, зле відповідно п. г ст.91 Бюджетного кодексу України видатки на компенсаційні виплаті; за пільговий проїзд окремих категорій громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів,

Відповідно ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження відповідної ради, забезпечення виконання бюджету належить до повноважень виконавчого органу сільських, селищних, міських рад.

Позивач листом від 28.09.2018 року №629 (вхідний від 08.10.2018 року) звертайся до органу місцевого самоврядування щодо передбачення у місцевому бюджеті копти компенсацій за пільгові перевезення на 2019 рік у сумі 15,0 тис. грн.

З метою виконання вимог зазначених вище законодавчих актів сторонами між Позивачем та Відповідачем був укладений договір №ПЗ/ДН-2-195591/НЮ про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом.

На думку Позивача Відповідач допустив протиправну бездіяльність, а саме не реєстрації за період із 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян по зупиночним станціям та зупиночним платформам , як на території Романівської сільської ради та стягнути кошти в сумі 14242,70 грн. за такі послуги із Відповідача.

Відповідач проти позову заперечив. Вважає , що він не є належним відповідачем, оскільки на його думку такими мають бути Романівська РДА Житомирської області та управління праці і соціального захисту населення Романівської РДА. Також вказує, що не всі особи, які користувалися пільгами є мешканцями територіальної громади Романівської сільської ради., а тому сума, яку просить стягнути Позивач не відповідає дійсним обставинам.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі.

13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі Закон № 2825), який набрав чинності 15 грудня 2022 року.

На підставі ст. 1 Закону № 2825 Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований.

На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, ця справа передана на розгляд та вирішення Закарпатському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Дору Ю.Ю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року прийнято справу до розгляду.

Досліджуючи та аналізуючи матеріали справи, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом Позивачем здійснювалося надання послуг із пільгового перевезення окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станції та зупиночних платформ, які розташовані на території села Романів Житомирської області. Такі пільги передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Законом України від 16.12.1993 № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»; Постановою Кабінету Міністрів від 17.05.93 № 354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування».

Пунктами 2, 3, 5-8 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256, передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних, районних та місцевих бюджетах на зазначені цілі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» не було передбачено виділення із державного бюджету коштів на компенсацію підприємствам транспорту за надання послуг з пільгового перевезення окремих категорій громадян, але відповідно п. г ст.91 Бюджетного кодексу України видатки на компенсаційні виплати; за пільговий проїзд окремих категорій громадян віднесено до видатків місцевих бюджетів.

Відповідно ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження відповідної ради, забезпечення виконання бюджету належить до повноважень виконавчого органу сільських, селищних, міських рад.

Позивач листом від 28.09.2018 року №629 (вхідний від 08.10.2018 року) звертався до органу місцевого самоврядування щодо передбачення у місцевому бюджеті коштів компенсації за пільгові перевезення на 2019 рік у сумі 15,0 тис. грн..

Позивач листом №832 від 22.12.2018 року (вхідний від 02.01.2019) звернувся до голови Романівської сільської ради з пропозицією укласти такий договір.

02.01.2019 року між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в oсобі виробничого підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" та Романівською сільською радою був укладений договір №ПЗ/ДН-2-195591/НЮ про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом.

Упродовж 2019 року позивачем здійснювалися дії щодо виконання державної програми з надання послуг по перевезенню пільгових категорій громадян та обліку цих пасажирів. При цьому відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, позивачем за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року надано послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян зі станції та зупиночних пунктах розташованих на території Романівської сільської ради на суму 14272,70 грн., про що відповідно до пункту 9 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року № 1359, позивачем надсилалися відповідні розрахункові та облікові документи. Проте, відповідачем 2 питання відшкодування збитків від перевезення пільгових категорій громадян залізниці вирішено не було, у зв`язку чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Заборгованість відповідачів на зазначену суму перед позивач не погашена.

Вважаючи, що Відповідачем допущено бездіяльність щодо невиконання п. 2.2.4. вищевказаного Договору внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 14242,70 грн, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження в даній справі, виходячи із наступного.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України від 04 липня 1996 року №273/96-ВР «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «;Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом, а позивач, своєю чергою, не має права відмовити таким громадянам в обслуговуванні з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізниці таких витрат.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суб`єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Виникнення спірних правовідносин у даній справі обумовлено невиконанням відповідачами обов`язку щодо відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку із наданням послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані у межах сільської ради.

Отже, правовідносини у даній справі випливають із вимог позивача стягнути заборгованість по договору про перевезення пільгових категорії громадян та щодо бездіяльності відповідача по не здійсненню дій щодо таких виплат.

За приписами статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні сторони повинні виконувати свої господарські зобов`язання.

Цей висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 904/94/19, де зазначено, що у відносинах щодо розрахунку із залізницею за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, головні розпорядники державних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як боржники у зобов`язальних господарських правовідносинах. Отже, правовідносини у цій справі не є публічно-правовими, а тому спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

У свою чергу Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що у справі № 904/94/19 вимоги про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів заявлені залізницею відшкодовуються в силу прямої норми закону, а отже, з урахуванням положень статті 21 КАС України та статті 20 ГПК України, розгляд такого спору відноситься до юрисдикції господарського суду.

Отже, з урахуванням положень статті 19 КАС України та статті 20 Господарського процесуального кодексу України, даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься також у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 363/3414/13-а, від 13 жовтня 2021 року у справі №640/10434/20, від 30 червня 2021 року у справі №640/12017/19.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на наведене провадження в даній справі підлягає закриттю.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі №640/8035/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6) до Романівської сільської ради (, адреса: 13043, Житомирська обл., Романівський р-н, с. Романівка, вул. Транзитна, 1А) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів на відшкодування витрат.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд спірних правовідносин віднесено до юрисдикції господарського суду із урахуванням правил територіальної підсудності.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

СуддяЮ.Ю.Дору