Справа № 640/23205/19
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року Чернігів Справа № 640/23205/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Чемпіон» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

19.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Сервіс Чемпіон» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просило:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 03.09.2019 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки перевірку призначено з порушенням вимог податкового законодавства через те, що в наказі про призначення перевірки не наведено підстав її призначення, а перевірка проведена контролюючим органом неуповноваженим видавати ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та відповідно застосовувати штрафні санкції до суб`єктів господарювання штрафів за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Федорчука А.Б. від 27.11.2019 відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2019 зупинено провадження у справі №640/23205/19 за позовом ТОВ «Сервіс Чемпіон» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № до набрання рішення №640/22502/19 законної сили.

У відзиві на позовну заяву представник Головного управління ДПС у Київській області заперечуючи проти заявлених позовних вимог вказує, зокрема, на те, що посадовими особами відповідача на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 31.07.2019 № 1583 та направлень на перевірку від 14.08.2019 № 2993, № 2994 була здійснена фактична перевірка АЗС та АТЗП, що належать ТОВ «Сервіс Чемпіон», підставою проведення якої в наказі про призначення перевірки зазначено підпункт 80.2.2. пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України (далі ПК України), за наслідками якої було складено акт перевірки від 14.08.2019 № 1491/1036/14/33944030, у якому зафіксовано факт роздрібної торгівлі позивачем пальним без наявності ліцензії, тобто допуск до фактичної перевірки відбувся, та за виявлені під час перевірки порушення до останнього й було застосовано штрафні (фінансові) санкції, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно. При цьому відповідач вказує також на те, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

На виконання положень Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 справу передано на розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Дубіній М.М., у зв`язку з чим ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 02.04.2025 було прийнято до свого провадження справу № 640/23205/19, а ухвалою від 23.04.2025 поновлено провадження у справі 640/23205/19 за вищевказаним позовом.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 23.04.2025 замінено відповідача в адміністративній справі № 640/23205/19 Головне управління ДПС у Київській області () на правонаступника Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 44096797).

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

ТОВ «Сервіс Чемпіон» має ліцензію від 04.07.2019 №1900370 на право роздрібної торгівлі у Київській області, Згурівський район, смт. Згурівка, вул. Незалежності, 131, АЗС. Термін дії вказаної ліцензії з 05.07.2019 до 05.07.2024.

Також судом встановлено, що 13.06.2019 позивач звертався до ГУ ДФС у Київській області із заявою з метою отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі та станом на 01.07.2019 позивач не володів інформацією про те, що рішенням від 01.07.2019 йому було відмолено у видачі ліцензії.

31.07.2019 контролюючим органом був прийнятий наказ №1583 «Про проведення фактичних перевірок» на підставі статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, яким наказано начальнику відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Київській області вжити організаційних заходів щодо проведення фактичних перевірок у серпні 2019 року відповідно до вимог чинного законодавства суб`єктів господарювання згідно переліком наведеним у додатку до наказу, у який включено ТОВ «Сервіс Чемпіон» із визначенням адреси об`єкта, перевірка якого проводитися: Київська область, Згурівський район, смт Згурівка, вул. Незалежності, 32; дата початку перевірки 14.08.2019.

У витягу з додатку до наказу ГУ ДФС у Київській області від 31.07.2019 №1583 зазначені:

-найменування контролюючого органу - ГУ ДФС у Київській області; адреса об`єкту перевірки: Київська області, Згурівський р-н, смт. Згурівка, вул. Незалежності, буд 131; мета перевірки; вид перевірки;

-підстава для проведення перевірки підпункт 80.2.2. пункту 80.2. статті 80 ПК України;

-найменування та реквізити суб`єкта господарювання - ТОВ «Сервіс Чемпіон»;

-тривалість перевірки - 10 діб;

-період діяльності, який буде перевірятися - згідно з статтею 102 ПК України.

Наказ ГУ ДФС у Київській області від 31.07.2019 №1583 підписаний заступником начальника Р. Гришком, а також на вказаному наказі наявна печатка контролюючого органу.

Вказаний наказ був предметом судової ревізії у справі № 640/22502/19, за результатом якої Окружений адміністративний суд міста Києва рішенням від 28.09.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Судом також встановлено, що відповідачем згідно інформації з наявних баз даних ДФС та інформації Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій було виявлено, що на АЗС за адресою: Київська область, Згурівський район, смт. Згурівка, вул. Незалежності, 131, ТОВ «Сервіс Чемпіон» 01.07.2019 здійснювалась реалізація пального без наявності ліцензії.

На підтвердження вищевказаного факту перевіряючими був наданий представнику ТОВ «Сервіс Чемпіон» витяг Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, що є додатком до акту фактичної перевірки, що не заперечується і не спростовується позивачем.

Судом також встановлено, що на підставі вищевказаного наказу та направлень на перевірку від 31.07.2019 № 2993, № 2994 посадовими особами відповідача здійснено вихід на перевірку за адресою здійснення господарської діяльності ТОВ «Сервіс Чемпіон»: Київська області, Згурівський р-н, смт. Згурівка, вул. Незалежності, буд 131.

Направлення на перевірку від 14.08.2019 №2993 і №2994 та службове посвідчення було пред`явлено представнику ТОВ «Сервіс Чемпіон» начальнику АЗС Скрипнику О.С. та вручено копію наказу від 31.07.2019 № 1583, про що свідчить підпис вищевказаної особи у направленнях на перевірку.

За наслідками фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу було складено акт фактичної перевірки від 14.08.2019 №1491/1036/14/33944030, у якому зафіксовано факт роздрібної торгівлі пальним позивачем за адресою: Київська обл., Згурівський р-н, смт. Згурівка, вул. Незалежності, буд. 131 без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, а саме: на АЗС з АГЗП 01.07.2019 здійснювалась роздрібна торгівля нафтопродуктів та газу скрапленого за готівковий та безготівковий розрахунок на загальну суму 17676,46 грн, чим порушено вимоги статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95- ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі Закон № 481/95- ВР). Начальник АЗС Скрипник О.С. підписала акт фактичної перевірки без зауважень, у поясненні до акта перевірки зазначила, що реалізація пального та газоскрапленого здійснена згідно Z-звіта №252 за 01.07.2019 за готівковий та безготівковий розрахунок.

20.08.2019 позивачем до ГУ ДФС у Київській області було подано заперечення на вказаний акт перевіри, за результатом розгляду яких, ГУ ДФС у Київській області листом від 29.08.2019 № 3/10/10-36-05 повідомило позивача про те, що докази, надані останнім в запереченні до акта фактичної перевірки від 14.08.2019 №1491/1036/14/33944030 прийняті до уваги, але вони не спростовують порушення, виявлені під час перевірки.

03.09.2019 ГУ ДПС у Київській області прийняло податкове повідомлення-рішення №, яким за порушенням частин двадцять дев`ятої та тридцять третьої статті 15 Закону № 481/95-ВР до ТОВ «Сервіс Чемпіон» на підставі підпункту 54.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і абзацу 9 частини другої статті 17 Закону №481/95- ВР застосовано штрафні (фінансові) санкцій (штраф) у розмірі 250 000, 00 грн .

Позивачем на вказане рішення було подано до Державної податкової служби України скаргу від 12.09.2019 № 309, яку рішенням від 08.11.2019 № 8793/6/9900-08-05-05 залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 № без змін.

Вважаючи це податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 № протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пункти 80.1, підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Згідно із актуальною судовою практикою Верховного Суду, сформованою у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 щодо оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок, су касаційної інстанції зробив висновок, що покликання в наказі на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому немає підстав вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункт 80.2 статті 80 ПК України, який містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення в наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

У справі, яка розглядається судом встановлено, що відповідачем згідно інформації з наявних баз даних ДФС та інформації Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій було виявлено, що на АЗС за адресою: Київська область, Згурівський район, смт. Згурівка, вул. Незалежності, 131, ТОВ «Сервіс Чемпіон» 01.07.2019 здійснювалась реалізація пального без наявності ліцензії.

На підтвердження вищевказаного факту перевіряючими був наданий представнику ТОВ «Сервіс Чемпіон» витяг Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, що є додатком до акта фактичної перевірки, що не заперечується і не спростовується позивачем.

Отже, обсяг інформації в наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім у розумінні абзацу 3 пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення в наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки, у зв`язку із чим доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими.

Щодо доводів позивача в частині визначення повноважності територіальних органів ДПС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним та відповідно застосовування штрафних санкцій до суб`єктів господарювання штрафів за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії, суд вважає за необхідне вказати на таке.

Закон № 481/95-ВР визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.:

Згідно із статтею 1 Закону № 481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) це документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Частинами першою та двадцятою статті 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Згідно із частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі Закон № 222-VIII) державна політика у сфері ліцензування ґрунтується на: 4) принципі пріоритетності захисту прав, законних інтересів, життя і здоров`я людини, навколишнього природного середовища, захисту обмежених ресурсів держави та забезпечення безпеки держави, що передбачає: у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону № 222-VIII ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: виробництво і торгівля пальним, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Частиною першою статті 8 Закону № 222-VIII визначено, що у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

У разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується (частина друга статті 20 Закону № 222-VIII).

Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227 Державна податкова служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 545 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» територіальні органи ДФС визначено органом ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального. Вказана постанова набрала чинності 01.07.2019.

Листом Державної фіскальної служби від 30.05.2019 за № 17014/7/99-99-12-01-01-17 на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» доведено територіальним органам - головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним, починаючи з 12 червня 2019 року. При цьому Головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 01.07.2019.

З 01.07.2019 набрали чинності норми Закону № 481/95-ВР щодо ліцензування роздрібної та оптової торгівлі пальним. З цієї дати роздрібна і оптова торгівля пальним, зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

У разі торгівлі пальним без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів.

Відповідно до положень абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3, частини першої статті 8 Закону № 222-VIII при запровадженні ліцензування роздрібної та оптової торгівлі паливом, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.

Закон України від 23.11.2018 № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», яким внесені зміни в тому числі до Законів № 481/95-ВР та № 222-VIII, набрав чинності з 01.01.2019, крім, зокрема, норм підпункту 6 (щодо змін до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»), підпункту 17 (щодо змін до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності») пункту 2 розділу II цього Закону, що набирали чинності з 01.07.2019.

Тобто з 01.07.2019 до повноважень територіальних органів ДПС належить ліцензування діяльності з торгівлі пальним та відповідно наявні контрольні функції з цього приводу.

Разом з цим, контролюючий орган приймаючи оспорюване податкове повідомлення-рішення на переконання суду діяв всупереч принципу «належного урядування» з огляду на таке.

Суд зазначає, що законодавець при запровадженні ліцензування роздрібної та оптової торгівлі пальним дотримався принципів, встановлених Законом № 222-VIII, щодо надання достатнього строку для реалізації прийнятих змін, який склав вісім місяців з дня прийняття Закону України від 23.11.2018 № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (далі Закон № 2628-VIII). При цьому колегія суддів звертає увагу на нечіткість врегульованих відносин, оскільки початок видачі ліцензії органом ліцензування та відповідальність за провадження роздрібної (оптової) торгівлі пальним без ліцензії припадають на один день, що є штучно створеною перешкодою в господарюванні для добросовісних платників.

Також суд зазначає, що вищий орган виконавчої влади України з метою реалізації положень Закону № 481/95-ВР в частині внесених змін Законом № 2628-VІІІ, лише 19.06.2019 постановою № 545 (набрала чинності 01.07.2019) пункт 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 609 виклав в новій редакції, доповнивши його новим видом ліцензійної діяльності (зокрема, роздрібна та оптова торгівля пальним, зберігання пального), визначивши орган ліцензування - ДФС, територіальні органи ДФС.

Про можливість подати документи для отримання ліцензії з 12.06.2019 суб`єкт господарювання (позивач) дізнався з листа ДФС від 20.06.2019 за № 21840/10/10-36-40-03, у зв`язку із чим 13.06.2019 позивачем було подано до відповідача відповідну заяву на одержання ліцензії, при цьому фактично отримати ліцензію для здійснення роздрібної або оптової торгівлі пальним можливо було не раніше 01.07.2019, що є днем набранням чинності норм Закону № 2628-VІІІ щодо ліцензування, в тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії.

Отже, зволікання з боку держави в особі її органів виконавчої влади (КМУ, ДФС) щодо визначення органу ліцензування та відповідно зменшивши суб`єкту господарювання строк для реалізації права на отримання ліцензії до набрання чинності норм Закону № 2628-VІІІ щодо ліцензування, призвело б до необхідності зупинення діяльності суб`єкта господарювання.

Подібний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №160/10203/19, від 01.12.2020 у справі №580/1550/20, від 22.12.2020 у справі №400/4113/19 викладено правові висновки щодо застосування норм права у подібних зі спірними у цій справі правовідносинах.

Зокрема, суб`єкт господарювання мав 18 днів для подання відповідної заяви, в той час як органу ліцензування Закон встановлює 20 днів на розгляд заяви про отримання ліцензії. Зазначені дії органів виконавчої влади є прикладом порушення ними принципу «належного урядування», які призвели до перешкод в господарюванні для добросовісних платників.

При цьому, як встановлено судом, що 04.07.2019 ТОВ «Сервіс Чемпіон» отримало ліцензію №1900370 на право роздрібної торгівлі у Київській області, Згурівський район, смт. Згурівка, вул. Незалежності, 131, АЗС. Термін дії вказаної ліцензії з 05.07.2019 до 05.07.2024.

Вказане свідчить про добросовісність позивача, якого притягнуто до відповідальності у зв`язку із встановленням факт роздрібної торгівлі пальним позивачем за адресою: Київська обл., Згурівський р-н, смт. Згурівка, вул. Незалежності, буд. 131 без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним саме 01.07.2019, що мало місце, вершу чергу, внаслідок порушення відповідачем принципу «належного урядування».

Так, частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, Верховним Судом з метою забезпечення дії в Україні принципу верховенства права враховано судову практику Європейського суду з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Суд визнає, що затримка в отриманні ліцензій на право оптової торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю законодавчо визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом №2628-VIII.

Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, Суд у справі бере до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.

Отже, за встановлених у справі обставин та враховуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання оскаржуваного податкового повідомлення рішення контролюючого органу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як слідує у цій справі відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій оспорюваним податковим повідомленням -рішенням.

До того ж, при розгляді цієї справи суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з наявної у матеріалах справи платіжного доручення від 15.11.2019 № 4639 позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 3750, 00 грн.

Враховуючи наведене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений ним судовий збір в розмірі 3750, 00 грн.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 227, 241-246, 250- 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Чемпіон» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 03.09.2019 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Чемпіон» судовий збір у розмірі 3750, 00 грн сплачений згідно із платіжного доручення від 15.11.2019 № 4639.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Чемпіон» (місцезнаходження юридичної особи: 03148, Україна, місто Київ, вулиця Юри Гната, будинок, 9, кімната, 414; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 33944030).

Відповідач - Головне управління ДПС у Київській області (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Святослава Хороброго, 5А, Київ, 03151; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44096797).

Суддя Марія ДУБІНА