Справа № 620/1243/19
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1243/19 Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Шіндер Ю.О.,

представника відповідача Алексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради (далі - відповідач/виконком), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18 квітня 2019 року № 161 «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території м. Чернігів» в частині демонтажу тимчасових об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 (додаток п. 6-11), а саме: 1) металевий паркан розміром 10x50 м.; 2) дерев`яна альтанка розміром 8x10 м.; 3) дерев`яна альтанка розміром 3x3 м.; 4) дерев`яна альтанка розміром 3x3 м.; 5) дерев`яна альтанка розміром 3x3 м.; 6) вбиральня розміром 3x3 м.

Позов мотивовано тим, що оскільки житловий будинок позивача за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими спорудами відноситься до поняття «житлова забудова», територія якої не відноситься до об`єктів благоустрою, то рішення в частині демонтажу тимчасових об`єктів є безпідставним та підлягає скасуванню у цій частині.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не укладали додаткових угод про поновлення договору оренди земельної ділянки від 05 липня 2006 року, а тому термін його дії закінчився 06 липня 2016 року. Незважаючи на посилання позивача на поновлення договору в силу мовчазної згоди, доказів відповідної волі з боку орендодавця не надано, додаткову угоду про поновлення договору сторони не уклали, а нове рішення про передачу земельної ділянки в оренду Чернігівською міською радою ухвалено не було. Крім того, тимчасові споруди у вигляді металевого паркану, альтанок та вбиральні були розміщені не на приватній земельній ділянці, яка належить позивачу, а на суміжній земельній ділянці комунальної форми власності, яка на праві власності належить територіальній громаді в особі Чернігівської міської ради. Згідно з положеннями статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зазначені споруди (альтанки) віднесено до малих архітектурних форм, які не є об`єктами нерухомого майна, а отже, їх демонтаж не потребує попереднього судового рішення. Враховуючи також, що спірна земельна ділянка межує з Центральним парком культури та відпочинку м. Чернігова, на території якого передбачено реалізацію програми облаштування рекреаційної зони, дії відповідача спрямовані на забезпечення суспільного інтересу, впорядкування та благоустрій території, що є виключною компетенцією виконавчого комітету відповідно до підпункту 7 пункту «а» частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року скасовано. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18 квітня 2019 року № 161 «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території м. Чернігів» в частині демонтажу тимчасових об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 (додаток п. 6-11), а саме: 1) металевий паркан, розміром 10x50 м; 2) дерев`яна альтанка, розміром 8x10 м; 3) дерев`яна альтанка розміром 3x3 м; 4) дерев`яна альтанка, розміром 3x3 м; 5) дерев`яна альтанка, розміром 3x3 м; 6) вбиральня, розміром 3x3 м.

Скасовуючи рішення першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки спірні об`єкти знаходяться на приватній земельній ділянці (вбиральня) та орендованій земельній ділянці (чотири альтанки та паркан), вони ніяким чином не відносяться до об`єктів благоустрою. Також зазначив, що згідно з генеральним планом міста Чернігова земельні ділянки по АДРЕСА_1 відносяться до рекреаційно-житлової забудови, в тому числі, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, територія житлової забудови не відноситься до об`єктів благоустрою. Договір оренди є автоматично поновленим згідно з частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки позивачем виконано вимоги закону, що не заперечується відповідачем.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2024 року касаційну скаргу виконавчого комітету Чернігівської міської ради задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду та повернення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції слугувало не виконання апеляційним судом процесуальних вимог щодо з?ясування всіх обставин справи, а саме: наявності у відповідача підстав для прийняття оскаржуваного рішення про демонтаж тимчасових споруд і доказів на підтвердження або ж спростування таких обставин; перевірці на підставі належних та допустимих доказів фактичних обставин щодо розташування частини тимчасових споруд саме на належній позивачу земельній ділянці; не дослідження змісту та умов дозволів на споруди; з?ясування, чи позивач належно виконує свої обов`язки за договором оренди, чи до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, чи до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, чи продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою, чи орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог, оскільки демонтаж належних позивачу будівель неможливий з огляду на те, що такі знаходяться на приватній земельній ділянці (вбиральня) та орендованій земельній ділянці (чотири альтанки та паркан) та не відносяться до об`єктів благоустрою. Судом першої інстанції не було всебічно досліджено всі належні та допустимі докази, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу виконком навів доводи на підтвердження законності та обґрунтованості судового рішення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження в адміністративній справі та зупинено провадження в адміністративній справі № 620/1243/19 до набрання законної сили судовим рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 січня 2024 року у справі № 750/544/20.

17 березня 2025 року до апеляційного суду від виконавчого комітету Чернігівської міської ради надійшло клопотання, в якому зазначено про те, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2024 року у справі № 750/544/20, а рішення без змін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено її до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 01 квітня 2025 року о 14 год. 45 хв.

Надалі до Шостого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 подано заяву про відвід суддів Черпака Ю.К. та Штульман І.В.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року заявлений ОСОБА_1 відвід суддів Черпака Ю.К. та Штульман І.В. у справі № 620/1243/19 визнано необґрунтованим. Передано заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Черпака Ю.К. та Штульман І.В. у справі № 620/1243/19 для визначення судді за допомогою автоматизованої системи документообігу суду.

Ухвалою судді Шостого апеляційного адміністративного суду Кузьменка В.В. від 04 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Черпака Ю.К. та Штульман І.В. від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання частково протиправним та скасування рішення.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи в режимі відеоконференції не заявив. 25 травня 2025 року подав клопотання про долучення доказів, в якому просив витребувати з Деснянського районного суду міста Чернігова цивільну справу № 750/544/20, в якій теж вирішувались вимоги про демонтаж альтанок і паркану. Також зазначив, що в судове засідання 27 травня 2025 року не може з`явитися за станом здоров`я, клопотання про витребування справи розглянути за його відсутності, а розгляд адміністративної справи відкласти на інший день.

Аналогічне за змістом клопотання позивач подав 31 березня 2025 року, в якому просив відкласти розгляд справи, якщо суд не задовольнить його прохання про витребування цивільної справи.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє клопотання ОСОБА_1 про витребування цивільної справи, оскільки примірники ухвалених у ній судових рішень є в матеріалах адміністративної справи, в яких достатньо інформації, необхідної для з`ясування обставин спірних правовідносин.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відсутні й підстави для перенесення справи на іншу дату, так як неможливість явки в судове засідання за станом здоров`я ОСОБА_1 не підтвердив жодними документами, а в обох зазначених клопотаннях пов`язав відкладення розгляду справи з витребуванням доказів, що свідчить про неповажність причин його відсутності.

Враховуючи, що особиста участь позивача в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 грудня 2005 року № 1090 є власником 9/20 житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , і земельної ділянки 0,1 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться за цією ж адресою.

16 січня 2006 року ОСОБА_1 отримано державний акт № 3502 на право власності на земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 . Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В подальшому співвласником цієї земельної ділянки зареєстровано також ОСОБА_2 .

Рішенням Чернігівської міської ради від 15 травня 2006 року ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку, площею 0,0491 га., (кадастровий номер :02:026:6157) за адресою: АДРЕСА_1 , для городництва.

05 липня 2006 року між Чернігівською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0491 га., строком на 10 років. Умовами договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для городництва та її цільове (функціональне) призначення для житлової забудови.

05 липня 2006 року відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки, переданої в оренду згідно з рішенням Чернігівської міської ради від 15 травня 2006 року (3 сесія 5 скликання), міська рада в особі начальника відділу земельних ресурсів та самоврядування контролю Чернігівської міської ради ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_1 прийняв в довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0, 0491 га, по АДРЕСА_1 , для городництва.

Відповідно до витягу з рішення Чернігівської міської ради від 01 грудня 2006 року «Про надання, вилучення і передачу земельних ділянок в межах м. Чернігова та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок» міською радою вирішено дозволити розроблення проекту відведення ОСОБА_1 на земельну ділянку, суміжно з ділянкою АДРЕСА_3 , для городництва.

02 квітня 2019 року інспектором-ревізором комунального підприємства «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради ОСОБА_4 складено шість актів виявлення тимчасового об`єкту №№ 063/тс, 064/тс, 065/тс, 066/тс, 067/тс, 068/тс про те, що під час огляду ділянки місцевості, що розташована поруч з будинком АДРЕСА_3 , виявлено тимчасові об`єкти на об`єкті благоустрою, а саме: металевий паркан розміром 10х50 м.; дерев`яну альтанку розміром 8х10 м.; дерев`яну альтанку розміром 3х3 м.; дерев`яну альтанку розміром 3х3.; дерев`яну альтанку розміром 3х3.; вбиральню розміром 3х3 м.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території міста Чернігів» від 18 квітня 2019 року за № 161, з додатком до нього, на підставі підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеві самоврядування в Україні», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», рішення Чернігівської міської ради від 24 травня 2011 року за № 143 «Про порядок користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові» (із змінами), виконавчий комітет міської ради, серед іншого, вирішив провести демонтаж тимчасових об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 (додаток п. 6-11), а саме: 1) металевий паркан, розміром 10x50 м.; 2) дерев`яна альтанка, розміром 8x10 м.; 3) дерев`яна альтанка розміром 3x3 м.; 4) дерев`яна альтанка, розміром 3x3 м.; 5) дерев`яна альтанка, розміром 3x3 м.; 6) вбиральня, розміром 3x3 м., згідно з додатком до цього рішення - Перелік тимчасових об`єктів на території міста Чернігова.

Не погодившись із вказаним рішенням про демонтаж тимчасових споруд, позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), яка визначає повноваження, зокрема, в галузі житлово-комунального господарства, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження як організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Частиною шостою статті 59 та частиною першою статті 73 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виконавчий комітет, зокрема, міської ради в межах своїх повноважень приймає рішення; акти виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

На виконання наданих повноважень, з метою забезпечення контролю за станом благоустрою у місті, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 24 травня 2011 року № 143 затверджений Порядок користування об`єктами благоустрою у м. Чернігові.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, виходячи з обґрунтувань його прийняття, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV), благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально - економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Приписами пунктів 1, 2 частини першої статті 10 Закону № 2807-IV передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів

Статтею 13 Закону № 2807-IV визначено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Пунктом 5 частини першої статті 16 Закону № 2807-IV передбачено, що на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски, тощо.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 2807-IV громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Пунктом 9 частини першої статті 21 Закону № 2807-IV визначено, що до елементів благоустрою належать малі архітектурні форми.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону № 2807-IV до малих архітектурних форм належать альтанки.

У пояснювальній записці до оскаржуваного рішення зазначено, що альтанки належать до малих архітектурних форм згідно з статтею 26 Закону № 2807-IV, однак в цій частині допущена описка, оскільки саме статтею 21 Закону № 2807-IV визначено поняття елементів благоустрою.

Абзацом 12 частини другої статті 21 Закону № 2807-IV передбачено, що до малих архітектурних форм також належать і інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Таким чином, зазначені в спірному рішенні виконкому тимчасові споруди є елементами благоустрою, правовий режим яких визначається у тому числі Законом України «Про благоустрій населених пунктів».

Згідно з частиною третьою статті 21 Закону № 2807-IV розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Порядком користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові визначено, що до тимчасових об`єктів належать малі архітектурні форми.

Пунктом 2.2 Порядку користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові встановлено, що контролюючим органом - комунальним підприємством «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради здійснюється контроль за дотриманням Порядку, в т.ч. за утриманням та експлуатацією тимчасових об`єктів; здійснюється обстеження умов користування об`єктами благоустрою відповідно до укладених договорів, вживаються відповідні заходи до суб`єктів користування об`єктами благоустрою для усунення виявлених порушень; вносяться пропозиції виконавчому комітету Чернігівської міської ради щодо демонтажу самовільно розміщених тимчасових об`єктів, здійснюється демонтаж та зберігання тимчасових об`єктів.

Частиною першою статті 36 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.

Так, рішенням Чернігівської міської ради від 15 травня 2006 року ОСОБА_1 передано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 0,0491 га за адресою АДРЕСА_1, для городництва, та 05 липня 2006 року між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди цієї земельної ділянки.

Слід зазначити, що в різних актах індивідуальної дії адреса присадибної земельної ділянки та орендованої земельної ділянки площею 0,0491 га вказана або АДРЕСА_3 або АДРЕСА_1, проте незмінним є належність (дотичність) цих об`єктів до ОСОБА_1 .

Пунктом 18 договору визначено, що після припинення цього договору Орендар ( ОСОБА_1 ) повертає Орендодавцю (Чернігівська міська рада) земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Крім цього, Сторони домовились, що договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання (пункт 26 Договору). Однією з підстав припинення договору є закінчення строку, на який його було укладено (пункт 27 договору). У разі припинення або розірвання цього договору Орендар має забезпечити виконання умов повернення земельної ділянки, визначених у пункті 18 цього договору.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі - Закон № 161-XIV) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з статтею 15 Закону № 161-XIV істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Пунктом 5 Договору оренди земельної ділянки від 05 липня 2006 року, укладеного на підставі пункту 273 рішення Чернігівської міської ради від 15 травня 2006 року (3 сесія 4 скликання), визначено, що договір укладено на 10 років.

Відповідно до пункту 27 Договору підставою його припинення є закінчення строку, на який його було укладено.

Як встановлено судом першої інстанції, сторони не укладали додаткових угод про поновлення зазначеного Договору оренди земельної ділянки, а тому термін його дії закінчився 06 липня 2016 року.

Частиною 6 статтею 33 Закону № 161-XIV врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Суть поновлення договору оренди згідно з цією нормою закону полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. У подальшому орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Частиною восьмою статті 33 Закону № 161-XIV передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Як видно з матеріалів справи, на день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі додаткова угода між орендодавцем та орендарем не укладалась.

Судом встановлено, що питання передачі ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду включалось до проекту рішення міської ради № 10/VІІ, але на засіданні сесії міської ради 11 серпня 2016 року не набрало достатньої кількості голосів та знято з розгляду, про що управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради 12 серпня 2016 року було повідомлено ОСОБА_1 .

Окрім того, питання надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, суміжну з ділянкою по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0491 га, для городництва (на умовах оренди) включалось до проекту рішення міської ради № 10/VІІ, але на засіданні сесії міської ради 26 січня 2017 року не набрало кількості голосів та було знято з розгляду.

Позивач стверджував, що він після 2016 року (закінчення строку дії договору оренди) є законним користувачем спірної земельної ділянки, оскільки строк дії договору вважається автоматично продовженим.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року у справі № 750/6665/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2020 року скасовано, та зокрема, визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 05 липня 2006 року між Чернігівською міською радою та ОСОБА_1 , зареєстрованого 05 липня 2006 року у книзі реєстрації договорів оренди Чернігівської міської ради за № 1467п, строком на 10 років, на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, щодо земельної ділянки площею 0,0491 га з кадастровим номером :02:026:6157, наданої для городництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актами КП «Муніципальна варта» від 02 квітня 2019 року та рішенням відповідача від 19 квітня 2019 року № 161 тимчасові об`єкти, що підлягають демонтажу, зведені ОСОБА_1 на земельній ділянці, право власності якої належить Чернігівській міській раді.

В пояснювальній записці до проєкту спірного рішення відповідача вказано, що виявлені об`єкти розміщені на об`єкті благоустрою без необхідної дозвільної документації.

За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:6157, площею 0,0491 га, на праві власності належить Чернігівській міській раді, цільове призначення земельної ділянки: для городництва, місце розташування: АДРЕСА_1 ., а земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:5294, площею 0,1 га, на праві власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 .

Зміст рішення відповідача від 18 квітня 2019 року № 191 свідчить про те, що демонтаж тимчасових об`єктів, зведених ОСОБА_1 на належній міській раді земельній ділянці пов`язується саме з їх самовільним встановленням, що є порушенням вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Порядку користування об`єктами благоустрою у місті Чернігові.

Позивачем не було надано суду підтвердження про наявність у нього дозволів на будівництво споруд, розміщених на земельній ділянці Чернігівської міської ради, що свідчить про їх самочинне будівництво.

Пояснення позивача про намагання отримати такі дозволи та звернення то міської ради з відповідною заявою, не спростовують обставин відсутності на момент винесення оскаржуваного рішення дозвільних документів на будівництво.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що вимоги статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) щодо знесення (демонтажу) об`єктів самовільного будівництва на підставі рішення суду за наслідками розгляду позовів відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування не поширюються на спірні правовідносини.

В частині першій статті 376 ЦК України прямо зазначено про об`єкти самочинного будівництва, якими є житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно.

В статті 4 Закону № 3038-VI до об`єктів будівництва теж віднесено будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури, тобто об`єкти нерухомого майна.

Стаття 28 зазначеного закону окремо виділяє тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, якою є одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

В частині четвертій статті йдеться про те, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання вимог частини другої статті 34 Закону № 3038-VI постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. За змістом пункту 6 Переліку на земельній ділянці, де розміщені індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, допускається зведення тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків.

Отже, на інших земельних ділянках роботи із зведення тимчасових будівель і споруд, у тому числі тих, що наведені в оспорюваному рішенні виконкому, потребують відповідних дозвільних документів.

Такий висновок кореспондується з положеннями інших нормативно-правових актів.

Так, частиною третьою статті 36 ЗК України визначено, що на земельних ділянках, наданих для городництва, можуть бути зведені тимчасові споруди для зберігання інвентарю та захисту від непогоди. Після закінчення строку оренди зазначеної земельної ділянки побудовані тимчасові споруди підлягають знесенню власниками цих споруд за їх рахунок.

Тому, оскільки надана позивачу земельна ділянку має цільове призначення: для городництва, то розміщенню на ній підлягають лише тимчасові споруди для зберігання інвентарю та захисту від непогоди, які після закінчення договору оренду мають бути в обов`язковому порядку демонтовані. Розміщуючи на орендованій території, зокрема альтанки, які є тимчасовими спорудами, без наявності дозвільної документації, позивачем було порушено вимоги чинного законодавства.

При цьому, орендована земельна ділянка межує з Центральним парком культури та відпочинку міста, що є зоною для забезпечення задоволення культурних потреб різних груп населення, розвитку художньої та технічної творчості, відродженню розвитку національної культури.

Рішенням Чернігівської міської ради від 20 грудня 2018 року № 37/VІІ- 18 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам» Управлінню житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 180 га, в районі вулиць Савчука, Шевченка та вздовж річки Десна (за виключенням земельних ділянок на яких розміщені існуючі об`єкти житлової та громадської забудови), для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для організації відпочинку та оздоровлення населення, благоустрою території, утримання та рекреаційного використання зелених насаджень) з подальшою передачею земельної ділянки в постійне користування. Без права житлової забудови.

Рішенням Чернігівської міської ради від 29 листопада 2018 року № 36/VІІ- 33 «Про міський бюджет на 2019 рік» були передбачені кошти на будівництво спортивно-оздоровчої зони на території Центрального парку культури та відпочинку.

Зазначена земельна ділянка, на яку управлінню ЖКГ Чернігівської міської ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, включає і ділянку, на якій розміщені спірні тимчасові об`єкти, що підтверджується листом управління земельних ресурсів міської ради від 10 травня 2019 року.

Отже, рішення виконкому в частині демонтажу тимчасових об`єктів на території міста Чернігова (на земельній ділянці, що належить на праві власності Чернігівській міській раді), що стосується благоустрою цього населеного пункту, прийняте відповідачем у межах його компетенції та за наявності достатніх для цього підстав.

Те, що під час апеляційного розгляду і вирішення даної адміністративної справи є такі, що набрали законної сили, судові рішення про продовження дії договору оренди земельної ділянки площею 0, 0491 га (кадастровий номер :02:026:6157) не свідчить про протиправність оскаржуваного рішення з цієї підстави, оскільки на момент його прийняття уповноважені особи відповідача встановити факт самовільного будівництва на належній міській раді території, що є об`єктом благоустрою міста, контроль за яким здійснює її виконавчий орган, без належного документального оформлення, без наявності на те відповідного права та дозволу уповноваженого органу, з порушенням цільового призначення орендованої земельної ділянки.

Перевіряючи доводи сторін про конкретні місця знаходження тимчасових об`єктів щодо яких відповідачем прийняте рішення про їх демонтаж, колегія суддів враховує такі наявні у справі докази.

Позивач стверджує, що вбиральня розміром 3х3 метри розміщена на його присадибній земельній ділянці, та визнавав знаходження дерев`яних альтанок на орендованій земельній ділянці площею 0,0491 га.

В актах КП «Муніципальна варта» від 02 квітня 2019 року відсутня прив`язка тимчасових об`єктів до тієї чи іншої земельної ділянки, йшлось лише про їх виявлення на об`єкті благоустрою.

З цих актів та фотографій до них неможливо візуально відрізнити вбиральню розміром 3х3 метри від інших дерев`яних альтанок такими ж розмірами та встановити її зведення на землях Чернігівської міської ради.

Відповідач до прийняття спірного рішення не складав план розміщення самовільно збудованих тимчасових об`єктів із зазначенням їх координат на місцевості, які б дозволяли з`ясувати їх конкретне місце.

В судових рішеннях у справі № 750/544/20, предметом розгляду в якій були вимоги Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок шляхом демонтажу розміщених на них альтанок та паркану, не встановлено перебування вбиральні на території міської ради.

Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не відноситься до об`єктів благоустрою у розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Згідно з пунктом 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, на присадибній земельній ділянці дозволяється зведення, зокрема альтанок, вбиралень, парканів, без відповідного дозволу.

У зв`язку з цим апеляційний адміністративний суд вважає недоведеним факт порушення ОСОБА_1 вимог нормативно-правових актів про благоустрій населених пунктів щодо розміщення вбиральні розміром 3х3 метри, а тому оскаржене рішення відповідача в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 січня 2022 року у справі № 750/544/20, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 26 липня 2023 року, позов Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0018 га, яка межує із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:026:5294), та земельною ділянкою з кадастровим номером :02:026:6157, шляхом демонтажу паркану, який її огороджує, та дерев`яної споруди (альтанки), розміром 3х3 метри.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0491 га, кадастровий номер :02:026:6157, шляхом демонтажу розташованої на ній дерев`яної споруди (альтанки), розміром 8х10 метри.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 січня 2024 року у справі № 750/544/20, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року та постановою Верховного Суду від 14 травня 2025 року, задоволено частково заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленними обставинами рішення цього суду від 19 січня 2022 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 січня 2022 року у справі № 750/544/20 змінено та відмовлено у задоволенні позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0491 га, кадастровий номер :02:026:6157, шляхом демонтажу розташованої на ній дерев`яної споруди (альтанки) розміром 8х10 метрів.

Судові рішення мотивовані тим, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 22 травня 2024 року, поновлено договір оренди земельної ділянки від 05 липня 2006 року на тих самих умовах, тому земельна ділянка площею 0,0491 га з кадастровим номером :02:026:6157 не має статусу самовільно зайнятої.

Отже, судовими рішеннями у справі № 750/544/20 передбачено демонтаж дерев`яної альтанки розміром 3х3 метри та паркану, яким огороджено самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0018 га.

За поясненнями позивача та представника відповідача паркан огороджує присадибну земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0, 1 га, орендовану ним земельну ділянку площею 0, 0491 та самовільно зайняту земельну ділянку площею 0, 0018 га.

Що огороджує металевий паркан розміром 10х50 метрів і в якій частині, ідентифікувати за матеріалами справи неможливо.

Таким чином, уже існує судове рішення, що набрало законної сили і яким прямо передбачено обов`язок позивача здійснити демонтаж відповідних об`єктів.

Водночас, рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради в частині демонтажу того ж самого паркану та однієї з трьох дерев`яних альтанок розміром 3х3 метри фактично повторює зазначене зобов`язання, сформульоване у судовому порядку.

Така ситуація створює правову невизначеність та суперечить принципу неприпустимості дублювання виконавчих механізмів щодо одних і тих самих дій.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що спірне рішення в цій частині не може вважатися належним способом реалізації повноважень органу місцевого самоврядування та підлягає скасуванню.

Щодо інших об`єктів, а саме: дерев`яної альтанки розміром 8х10 м та ще двох дерев`яних альтанок розміром 3х3 м, колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про розміщення цих об`єктів на законних підставах.

Зокрема, відсутні дозвільні документи, які б підтверджували, що зазначені споруди були зведені позивачем відповідно до вимог містобудівного законодавства, з дотриманням цільового призначення орендованої земельної ділянки, а також не доведено розташування цих споруд на його приватній земельній ділянці саме на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Тому, рішення виконавчого комітету про демонтаж цих тимчасових об`єктів є таким, що прийняте у межах наданих повноважень та обґрунтовано, а отже є правомірним.

З огляду на встановлені у справі обставини апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Виходячи із задоволення позовних вимог в частині, сплачений судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у даній справі,

пропорційно до задоволених вимог.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 768, 40 грн відповідно до квитанції № 0.0..1 від 03 травня 2019 року, а апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - судовий збір у розмірі 1 152, 60 грн відповідно до квитанції № 0.0..1 від 15 липня 2024 року.

Оскільки позов ОСОБА_1 містив одну вимогу немайнового характеру, яка хоч і частково, але задоволена, то апеляційний адміністративний суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору в частині, тобто у розмірі 960, 50 грн (дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят копійок).

Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18 квітня 2019 року № 161 «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території м. Чернігів» щодо демонтажу вбиральні розміром 3х3 метри, дерев`яної альтанки розміром 3х3 метри, металевого паркану розміром 10х50 метрів.

Прийняти в цій частині нове судове рішення.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18 квітня 2019 року № 161 «Про демонтаж тимчасових об`єктів на території м. Чернігів» в частині демонтажу тимчасових об`єктів за адресою: АДРЕСА_1, а саме: вбиральні розміром 3х3 метри, дерев`яної альтанки розміром 3х3 метри, металевого паркану розміром 10х50 метрів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Чернігівської міської ради (адреса: 14000, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Магістратська, будинок 7, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 960, 50 грн (дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови складено 29.05.2025.