Справа № 380/4373/25
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 рокусправа № 380/4373/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Франківського відділу соціального захисту про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської міської ради Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Франківського відділу соціального захисту (79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85; ) з вимогами:

- визнати неправомірним не продовження відповідачем ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю;

- зобов`язати Львівську міську раду Департамент гуманітарної політики Управління соціального захисту Франківський відділ соціального захисту продовжити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час служби в органах внутрішніх справ отримав тілесні ушкодження в період проходження служби при виконанні службових обов`язків пов`язаних з охороною громадського порядку, громадської безпеки та боротьбі із злочинністю. Вказує, що у зв`язку із пожиттєвим встановленням інвалідності та закінченням строку дії посвідчення інваліда війни звернувся до відповідача щодо встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи та видати відповідне посвідчення, однак отримав відмову.

Ухвалою суду від 11.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки.

Ухвалою суду від 03.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Відповідач позов не визнав, 10.04.2025 за вх.№30339 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вказав, що Національна поліція України не входить до структури органів Міністерства внутрішніх справ України. Законодавством України не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань. З урахуванням вищезазначеного немає правових підстав для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення «Особи з інвалідністю війни» відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а Сихівський відділ соціального захисту діяв у межах наданих йому повноважень.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач з 09.07.1984 року по 07.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 15.11.2019 в Національній поліції.

Відповідно до висновку службового розслідування з приводу отримання тілесних ушкоджень дільничним інспектором міліції СМІД Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області лейтенантом міліції ОСОБА_1 від 15.07.2015, 14.07.2015 позивач отримав тілесні ушкодження та з діагнозом «множинні осколкові поранення тіла» госпіталізований у реанімаційне відділення КМКЛШМД м. Львова . Проведеним службовим розслідування встановлено, що дільничний інспектор міліції СДІМ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області лейтенант міліції ОСОБА_1 , 14.07.2015 з 09:00 год перебував при виконанні службових обов`язків та на момент вибуху прибув на дільничний пункт міліції Шевченківського ВР ЛМУ ГУМВС з метою подальшого прийому громадян.

Відповідно до витягу з наказу ГУНП у Львівській області №379о/с від 23.09.2021 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу).

На підставі довідки медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ №602166 від 23.11.2021 позивачу встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та 13.01.2022 видано посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідно до якого, пред`явник цього посвідчення є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.

Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ №740032 від 08.12.2022 позивачу проведено повторний огляд, встановлено 3 групу інвалідності, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Інвалідність встановлена на строк до 1 грудня 2027 року.

Відповідно до вкладки до посвідчення серії НОМЕР_2 , пред`явник цього посвідчення є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України. Посвідчення дійсне до 01.01.2025.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив продовжити строк дії посвідчення.

Відповідач листом від 16.12.2024 повідомив позивача, що Національна поліція не є військовим формуванням. Окрім того, вказав, що немає правових підстав для надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення «Особи з інвалідністю війни».

Змістом спірних правовідносин є відмова у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

При вирішенні спору, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XIІ встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

З аналізу наведеної норми випливає, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

Для встановлення наявності у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з п.2 ч.2 ст. Закону № 3551-XII необхідно з`ясувати наявність двох умов: 1) належність позивача до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, 2) встановлення інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

Так, щодо належності позивача до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що позивач був звільнений зі служби в поліції 07.06.2016 року, що підтверджується відповідним наказом та копією трудової книжки.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

З наведеної норми вбачається, що працівники Національної поліції України відносяться до працівників органів Міністерства внутрішніх справ України.

Більше того, на момент отримання позивачем травми він проходив службу в органах внутрішніх справ, що відповідачем не заперечується.

Як уже було встановлено раніше, захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ; його травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

З наведеного слідує, що захворювання, яке мало наслідком в подальшому встановлення позивачу інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відбулося під час виконання ним службових обов`язків, як особою, яка належала до кола осіб органів Міністерства внутрішніх справ України (зокрема, на момент нещасного випадку), що в свою чергу свідчить про підтвердження наявності однієї з умов, які дають право на отримання статусу йому особи з інвалідністю внаслідок війни.

Щодо другої умови, яка повинна бути дотримана для набуття позивачем статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII- встановлення інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Постанова № 1317), медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Пунктом 26 Постанови № 1317 передбачено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Вказаним пунктом Постанови № 1317 передбачено, що причинами інвалідності, крім іншого, є: захворювання: отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Як уже згадувалось, наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт встановлення позивачу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного в період проходження служби при виконанні службових обов`язків та пов`язаного із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки та боротьби із злочинністю.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо належності позивача до числа осіб начальницького і рядового складу Міністерства органів внутрішніх справ України, а також факту встановлення позивачу інвалідності, внаслідок захворювання, одержаного в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII.

З огляду на викладене, відмова відповідача у встановленні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не відповідає критеріям правомірності передбаченим п.1 ч.2 ст.2 КАС України.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню у цій частині, як і похідні вимоги.

Щодо позовних вимог з приводу зобов`язання відповідача видати відповідне посвідчення.

Суд звертає увагу, що відповідач ще не встановлював позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни на виконання даного рішення.

Як наслідок, відсутні підстави вважати, що відповідач не видасть позивачу відповідне посвідчення.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської міської ради Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Франківського відділу соціального захисту (79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язати Франківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

СуддяСподарик Наталія Іванівна