Справа № 640/6294/22
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року Справа№640/6294/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., розглянув у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 01.02.2022 № 326719.

В наданому суду позові та відповіді на відзив позивачем зазначено, що спірна постанова має суттєві недоліки, а відтак, не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості. Зокрема, позивач зауважив, що в оскаржуваній постанові не вказано норму, яку порушено позивачем, ідентифікуючих відомостей про повивача як суб`єкта підприємницької діяльності, не зазначено, що позивач є фізичною особою-підприємцем. Крім того, згідно з відстеженням поштового відправлення, у якому надійшла постанова, відповідно до його штрихкоду, постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу направлено раніше за дату її прийняття, що на думку позивача, свідчить про підробку документів. По суті виявленого порушення позивач зауважила, що згідно з п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 контроль робочого часу і часу відпочинку водія може здійснюватися шляхом ведення останнім індивідуальної контрольної книжки водія. Про ведення такої книжки водій позивача повідомив представника відповідача під час проведення перевірки, така книжка була в нього наявна на час перевірки. Згідно з позовом, наявність в водія індивідуальної книжки під час проведення перевірки підтверджується тим, що в акті перевірки не вказано про її відсутність. До цього ж, позивач зауважила, що відповідно до п. 5 Наказу № 340 Державна служба України з безпеки на транспорті має забезпечити здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення. При цьому, водієм позивача здійснювалось внутрішнє перевезення за маршрутом м. Київ- м. Кривій Ріг. З огляду на зазначене, позивач вважає, що спірна постанова прийнята відповідачем протиправно та свідчить про втручання у право позивача на мирне володіння майном.

У відзиві на позов Державної служби України з безпеки на транспорті та запереченнях на відповідь позивача на відзив відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Так, у наданих заявах по суті справи відповідач зазначив, що під час перевірки дотримання режиму праці і відпочинку водія, посадовою особою Укртрансбезпеки було виявлено відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Відповідач зазначив, що п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом № 385 від 24.06.2010, встановлено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки відомості щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв). З огляду на наведене відповідач зауважив, що твердження позивача про спростування виявленого порушення фактом існування на момент перевірки індивідуально-контрольної книжки водія не відповідає дійсності.

З приводу причин некоректного відображення на сайті Укрпошти дати відправки посилки зі спірною постановою, відповідач зазначив, що постанова була направлена позивачу 03.02.2022, що підтверджується поштовим фіскальним чеком, копію якого додано до матеріалів справи..

За змістом відзиву доводи позивача про те, що вона не є суб`єктом господарювання не відповідають дійсності та суперечать положенням Цивільного та Господарського кодексів України.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду.

На підставі пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2825-ІХ (в редакції Закону № 3863-ІХ) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, за результатами автоматизованого розподілу справу передано на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Донецький окружний адміністративний суд від 10.02.2025 справу прийнято до провадження судді Михайлик А.С.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

20.12.2021 посадовими особами відповідача, Державної служби України з безпеки на транспорті (Центральне міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки, Кіровоградська область), на автомобільний дорозі «Київ Знам`янка» проведено перевірку транспортного засобу марки Mersedes-Benz Atego, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_3 (фактично використовується згідно ТТН ОСОБА_1 , позивачем).

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 984/19-12-21/ТО від 19.12.2021 автомобільний перевізник фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на замовлення ТОВ «Остін» здійснює перевезення вантажу на автомобілі Мерседес НОМЕР_1 , за маршрутом м. Київ м. Кривій Ріг, водій ОСОБА_2 .

За наслідком перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 318432.

За змістом акту під час перевірки виявлено порушення, відповідальність за яке встановлено ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

В акті вказано, що водій ОСОБА_2 від ознайомлення та від надання будь-яких пояснень водій відмовився.

Листом від 10.01.2022 № 569/29/24-22 Державною службою України з безпеки на транспорті (відділ державного нагляду (контролю) у м. Києві) повідомлено позивача про розгляд справи про порушення вимог законодавства, норм, стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом за актом № 318432 у приміщенні Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 25.01.2022. Лист направлений засобами поштового зв`язку 13.01.2022 відповідно до списку згрупованих поштових відправлень.

01.02.2022 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно з актом № 318432 відповідачем прийнято постанову № 326719 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000,00 грн за порушення законодавства про автомобільний транспорт: відсутність на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа, відповідальність за яке передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

На виконання положень Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006, копію постанови №326719 від 01.02.2022 направлено засобами поштового зв`язку на адресу позивача 03.02.2022, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон № 2344-III, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до положень ст. 6 Закону № 2344-III реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; інші повноваження, визначені законами та покладені на нього Президентом України.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті є Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою КМУ від11.02.2015 № 103).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Як визначено п. 15 цього Порядку, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно передбачене цим пунктом, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону (Закону України «Про автомобільний транспорт») документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Згідно зі ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає обов`язкові реквізити, передбачені цієї статтею.

Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказ Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі Правила № 363, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі Положення № 340, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (п. 1.2 Положення № 340).

Відповідно до з п.п. 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Згідно з п. 1.5 Положення № 340 тахографом є обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

За приписами з п. 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пункт 4 Наказу від 07.06.2010 № 340, яким затверджено Положення № 340, встановлював, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для:

- перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тонн - з 01.06.2013;

- перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн - з 01.06.2015.

Тобто, Положенням № 340 було надано перевізникам, які використовують для перевезення вантажів колісний транспорт з повною масою понад 3,5 тон, період по 01.06.2015 для забезпечення обладнання транспортних засобів тахографами.

Відповідно до п.п. 6.2, 6.3 Положення № 340 облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі Інструкція № 385, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.п. 1, 3, 1.4 Інструкції № 385 ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає

фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції "майстерні або механіка" та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання (далі - Перелік).

Відповідно до п. 2.7 Інструкції № 385 за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Пунктом 3.3 Інструкції № 385 визначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Пунктами 20, 21, 25, 27 Порядку № 1567 передбачено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

При вирішенні питання про обґрунтованість оскаржуваної позивачем постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу суд виходить із такого.

Згідно зі Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи, автомобіль Mersedes-Benz Atego, номерний знак НОМЕР_1 , що був зупинений під час перевірки, за наслідком якої прийнято спірну постанову, належить ОСОБА_3 , питання використання транспортного засобу на законних підставах під час перевезення вантажу не є спірнім між сторонами.

Визначаючи чи є позивач автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-III, до якого можуть бути застосовані адміністративно-господарські штрафи, що визначені ст. 60 цього Закону, суд виходить із того, що при визначенні суб`єкта, який має відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт, уповноважений контролюючий орган встановлює таку особу саме на підставі документів по пеевезення, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Автомобільний перевізник не може визначатися на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі відомості не завжди можуть співпадати.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22, від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21.

Відповідно до пункту 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, що має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити), зокрема, про перевізника. В акті перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки визначено позивача автомобільним перевізником з відомостей наданої товарно-транспортної накладної № 984/19-12-21/ТО від 19.12.2021, в якій автомобільним перевізником визначено позивача.

З огляду на зазначене суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що здійснення перевезення здійснювалося позивачем та власником транспортного засобу автомобілю Mersedes-Benz Atego, номерний знак НОМЕР_1 .

З приводу правомірності встановлення відповідачем порушення у вигляді ненадання під час перевірки документів, що визначені ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з пунктом 6.1 Положення № 340, що набрав чинності з 01.06.2015 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль MERSEDES BENZ ATEGO є вантажно-спеціалізованим фургоном повною масою 11 990, масою без навантаження - 6520. Отже, з огляду на приписи п. 6.1. Положення № 340 після 01.06.2015 має бути обладнаним діючим та повіреним тахографами.

Виходячи з положень Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зобов`язаний мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти або картку водія чи роздруківку даних роботи; в разі несправності або пошкодження тахографа: аналогового - своєчасно записувати від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, інформувати про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); цифрового - своєчасно записувати від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Аналіз положень статті 48 Закону № 2344-III дає підстави для висновку, що законодавцем при визначені документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлений їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Зважаючи на зазначене та враховуючи встановлення Положенням № 385 обов`язку водія мати при собі має при собі, окрім іншого, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу (пункт 3.3. Положення № 385), такий протокол є документом, передбаченим законодавством України, як документ, на підставі якого виконуються пасажирські і вантажні перевезення автомобільним транспортом, та підпадає під категорію "інші документи, визначені законодавством, обов`язковість надання яких визначено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»". Наявність таких документів перевіряється під час здійснення державного контролю на автомобільному транспорті у ході рейдових перевірок відповідно до пункту 15 Порядку №1567.

Непред`явлення водієм позивача під час перевірки протоколу про перевірку та адаптацію тахографу до транспортного засобу свідчить про наявність підстав для застосування ст. 60 "Про автомобільний транспорт".

Пунктом 6.3. Положення № 340 визначено можливість ведення водієм транспортного засобу індивідуальної контрольної книжки водія (додаток 3) або копії графіку змінності водіїв. Втім, наведені положення стосуються транспортних засобів, що не обладнані тахографом та не визначені в пункті 6.1. цього Положення як такі, що повинні бути обладнані тахографами.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що факт наявності індивідуальної контрольної книжки у водія під час проведення перевірки не підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

В акті перевірки відсутні відомості про пред`явлення водієм в ході перевірки посадовим особам відповідача індивідуальної контрольної книжки водія, у графі «пояснення водія про причини порушення» у акті водієм не зазначено про ведення ним індивідуальної контрольної книжки водія та надання її до перевірки, вказано, що від ознайомлення та від надання будь-яких пояснень водій відмовився, незазначення в акті відомостей про відсутність індивідуальної контрольної книжки під час перевірки не підтверджує її наявності. Індивідуальну контрольну книжку водія позивач додав до відповіді на відзив на позов, втім, подання документів після притягнення до відповідальності не підтверджує їх наявності під час встановлення порушення, обов`язок пред`являти такі документи до перевірки чітко встановлений приписами Закону України «Про автомобільний транспорт».

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом у постанові від 10.07.20242 у справі 620/18722/23.

Отже, суд не приймає доводи позивача відсутність підстав для притягнення до відповідальності згідно зі ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", вмотивовані веденням водієм індивідуальної книжки водія для обліку робочого часу, часу відпочинку та інших даних, що стосуються роботи, через недоведення позивачем цієї обставини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем порушення, що полягало у наданні послуг з перевезення вантажів у відсутності на момент проведення перевірки документів, визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", за що абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього Закону передбачена відповідальність автомобільного перевізника у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на п. 5 Наказу № 340, згідно з яким Державній службі України з безпеки на транспорті вказано забезпечити здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення, оскільки редакція вказаного пункту Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 № 340, на яку посилається позивач, була чинною до 10.12.2021 (пп. 4 п. 5), водночас, перевірку проведено відповідачем 20.12.2021, спірну постанову прийнято 01.02.2022. На час проведення перевірки та прийняття цієї постанови зазначений Наказ не мав таких обмежень, відтак, перевірка відповідачем могла здійснюватися як стосовно міжнародних, так і стосовно внутрішніх перевезень.

Посилання позивача на незазначення відповідачем в оскаржуваній постанові норми закону, за порушення якої застосовано штраф, що встановлений абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", суд не приймає, оскільки в постанові зазначено зміст виявленого порушення: «відсутність на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа», а абз. 3 ч. 1 ст. 60 вказаного Закону, на яку наявне посилання в постанові, чітко визначає, що штраф застосовується, зокрема, за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.

Також суд зауважує, шо незазначення відповідачем певних відомостей позивача у постанові, про що зауважено позивачем, також не свідчать про протиправність постанови, оскільки у ній вказано ПІБ позивача, марку та номер автомобілю, перевезення яким здійснювалось позивачем як автомобільним перевізником згідно наданої ТТН, водія, що здійснював перевезення та також значився у ТТН, тобто, вказані відомості наявні в матеріалах справи про порушення документи дають змогу однозначно ідентифікувати особу перевізника.

Твердження позивача про підробку відповідачем спірної постанови, що, на думку позивача, полягає у її направленні відповідачем раніше за дату прийняття згідно з відстеженням трекінгу відправлення за штрихкодом з конверту, у якому надійшла позивачу постанова, суд також до уваги не приймає, оскільки відповідачем надано суду поштовий фіскальний чек про її направлення 03.02.2022, який є належним та допустимим доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з приписами ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин, посадовими особами відповідача правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 326719 від 01.02.2022 про накладення штрафу у сумі 17 000,00 грн за допущене позивачем порушення, а саме: відсутність на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа, відповідальність за яке передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, а позивачем не доведено у чому полягає протиправність прийнятої відповідачем постанови, а відтак підстави для скасування цією постанови відсутні.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Підстав для розподілу судових витрат немає.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 01.02.2022 № 326719, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса - АДРЕСА_1 ,

Відповідач, Державна служба України з безпеки на транспорті, , адреса - 01135, м Київ, пр. Перемоги, 14.

Суддя А.С. Михайлик