Справа № 320/14157/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційними скаргами Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України та Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 23.03.2022 по 01.06.2022;

- зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 23.03.2022 по 01.06.2022.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, апелянти подали апеляційні скарги, в яких Державна установа "Центр пробації" Міністерства юстиції України просить скасувати рішення суду з огляду на те, що позивач не брав безпосередню участь у бойових діях, не забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, не ніс службу (чергування, наряди тощо). Відповідач вважає, що сам факт проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби в установах, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» не є достатнім для виплати спірної додаткової винагороди.

Міністерство юстиції України в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції зважаючи на те, що повноваження персоналу органів пробації, в тому числі повноваження позивача, як старшого інспектора, які вбачаються із завдань пробації, передбачених положеннями Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та Кримінально-виконавчого кодексу України, пов`язані з проходженням служби, а не з її несенням, оскільки вони не пов`язані із забезпеченням безпеки суб`єктів пробації, захистом чи охороною режимних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, участю у оперативних заходах, несенням варти, в тому числі у нічний час, несенням служби у наряді та інших заходах, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану. На думку третьої особи, суд першої інстанції безпідставно покликався на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №№ 200/297/23, 160/11851/22, 520/8343/22, 160/12980/22, 480/1364/23, 160/10532/22, тому що такі не є подібними до справи № 320/14157/23. Також, третя особа вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

Міністерство фінансів України у відзиві на апеляційні скарги підтримало останні, тому що на думку третьої особи відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу за період із 23.03.2022 по 01.06.2022 додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційних скарг, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до запису у трудовій книжці, ОСОБА_1 прийнятий на службу до Державної кримінально-виконавчої служби 22.08.2011.

Наказом ДУ "Центр пробації" від 13.01.2023 № 37/к позивача звільнено за пунктом 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" № 2713-IV та пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 16.01.2023 з посади старшого інспектора Луцького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області.

Позивач звернувся до ДУ "Центр пробації" зі зверненням від 28.01.2023 про повідомлення щодо видачі наказів про нарахування та виплату йому додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн щомісячно у період з 24.02.2022 до 01.06.2022 та, у разі видання відповідних наказів, виплатити належну позивачу додаткову винагороду за вказаний період часу.

Листом ДУ "Центр пробації" від 20.02.2023 № 44/Г-52/11/Яи-23 на звернення позивача повідомлено, що особи начальницького складу уповноважених органів з питань пробації у період воєнного стану до виконання завдань, передбачених Указом Президента України № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та Законом України "Про правовий режим воєнного стану" № 389-VIII, для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави не залучалися. Повідомлено, що Накази про нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" не видавалися. Враховуючи викладене, підстави для виплати позивачу вказаної допомоги відсутні.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що Волинська область (без визначення окремих територіальних громад та населених пунктів) віднесена до адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка" і позивач у спірний період проходив службу на посаді старшого інспектора Луцького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області, що розташована на території Волинської області у спеціальному званні "майор внутрішньої служби", отже позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в первинній редакції, далі - Постанова № 168) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.

В подальшому до пункту 1 Постанови № 168 вносилися зміни, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 (далі - Постанова № 350) доповнено абзац перший після слів "та поліцейським" словами "а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Згідно з пунктом 2 Постанови № 350, така набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка" згідно з додатком.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 213-р внесено зміну у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204 "Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми "єПідтримка", доповнивши його після позиції "Волинська область" позицією "Дніпропетровська область".

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно, серед інших, і особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в її органах і установах, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка".

Як не заперечується сторонами у справі, позивач у спірний період перебував на посаді старшого інспектора Луцького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про пробацію» № 160-VIII (далі - Закон № 160-VIII) права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 № 4242/5 затверджено Положення про Державну установу «Центр пробації» (далі - Положення), відповідно до пункту 1 якого Центр пробації є неприбутковою державною установою, створеною для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту.

Пунктом 6 та 7 Положення передбачено, що у структурі Центру пробації функціонують відокремлені структурні підрозділи (далі - Філії), до складу яких входять уповноважені органи з питань пробації. Філії не є юридичними особами та здійснюють частину делегованих функцій Центру пробації відповідно до мети (цілей), завдань та функцій.

До складу Центру пробації входять працівники, які працюють за трудовим договором, та особи начальницького складу, що були переведені з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 (далі - Порядок № 925/5).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом 1 п. 4 розділу І Порядку № 925/5 передбачено, що грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, органах пробації, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах та закладах охорони здоров`я, таборах для тримання військовополонених, на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, в установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Отже, враховуючи те, що позивач станом на час спірних відносин перебував на посаді старшого інспектора Луцького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області, тобто входив до складу осіб Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", то останній має право на виплату додаткової винагороди, передбачено Постановою № 168.

Надаючи оцінку аргументам апеляційних скарг щодо розмежування понять як «несення» та «проходження» служби, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховним Судом, який у своїй постанові від 02.11.2023 у справі № 160/11851/22, де викладено правовий висновок, що поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто, Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби до виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про помилково вважають апелянти.

Аналогічний висновок в подальшому підтримано Верховним Судом у постановах від 18.01.2024 у справі № 200/297/23, від 25.01.2024 у справі №520/8343/22, від 21.03.2024 у справі № 160/12980/22, від 28.03.2024 у справі № 480/1364/23, від 25.04.2024 у справі № 160/10532/22, від 25.07.2024 у справі № 400/1895/23, від 08.08.2024 у справі № 160/12981/22.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у період з 23.03.2022 по 01.06.2022.

Надаючи оцінку аргументам апеляційних скарг щодо строку звернення з позовом до суду, колегія суддів виходить з наступного.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 виклала правовий висновок, що стаття 233 Кодексу законів про працю України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Отже, положення ст. 233 КЗпП України підлягають застосуванню у правовідносинах щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та прирівняних до них осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Як встановлено вище, у спірному випадку позивач просив перерахувати грошове забезпечення за період до внесення змін до ст. 233 КЗпП України (до 19.07.2022).

Правові питання застосування положень ст. 233 КЗпП України у випадках заявлення вимог щодо перерахунку грошового забезпечення були предметом дослідження Верховним Судом у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі № 460/21394/23 (постанова від 21.03.2025).

Верховним Судом, зокрема, викладено такий висновок: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії ст. 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії ст. 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням ст. 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми ст. 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

Враховуючи, вказаний правовий висновок Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції,, що до заявлених вимог про нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн з 23.03.2022 по 01.06.2022 не підлягають застосуванню строки звернення з позовом до суду.

З цих підстав колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позиції апелянтів щодо пропуску позивачем строків звернення з позовом до суду.

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав на наявність підстав для задоволення позовних вимог, а доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, тому що не спростовують висновки суду першої інстанцій та були оцінені судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України та Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко