Справа № 420/13762/25
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 червня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), у якій просить :

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 18 квітня 2025 року;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 18 квітня 2025 року та прийняти відповідне рішення.

Ухвалою від 12.05.2025 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача порушено його право на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації. Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, виданого 15.12.2021 року серії НОМЕР_1 комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 25.10.2021 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час. 18.04.2025 року позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з письмовою заявою про оформлення відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 9 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Заява обгрунтована необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком позивача. До заяви позивач додав висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, свідоцтво про народження позивача, копію паспорта та військово-облікового документа . Листом від 28 квітня 2025 року за № 1275/2374 відповідач повідомив заявника про відсутність в нього права на відстрочку. Відповідач зазначив, що під час перевірки встановлено, що особа, яка потребує догляду, перебуває за кордоном та має двох повнолітніх дочок, які не є військовозобов`язаними особами та зобов`язані здійснювати догляд за своїми батьками. Також відповідач зазначає, що дружина особи, яка потребує стороннього догляду, також перебуває за кордоном. На думку позивача, лист відповідача від 18.042025 року № 1275/2374 за своїм змістом не відповідає приписам Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердж. постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, (далі - Порядок № 560) та встановленій формі рішення, яке має прийматися за результатом розгляду подібних заяв військовозобов`язаних. В листі відсутні посилання на норму закону, з підстав якої особа зверталася до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення свого права на відстрочку від призову на військову службу, а також на реквізити відповідного протоколу комісії. Таким чином, заява позивача не була розглянута у встановленому чинним законодавством порядку, що призвело до протиправного унеможливлення реалізації його законного права на відстрочку.

30.05.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просив невідкладно вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії у вигляді заборони відповідачу вчиняти дії щодо мобілізації останнього.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив таке.

Зважаючи на досягнення позивачем 25-річного віку, а також визнання його обмежено придатним до військової служби у воєнний час (під час мобілізації), останній має обов`язок пройти повторний медичний огляд до 5 червня 2025 року. Військовозобов`язаний, який згідно із законом має право на відстрочку від призову під час мобілізації, в особливий період перебуває під встановленою його нормами гарантією, яка забороняє його мобілізацію допоки подана ним заява про оформлення такої відстрочки не буде розглянута уповноваженою для цього питання комісією у порядку, визначеному чинним законодавством. Вказана гарантія починає діяти з моменту подання військовозобов`язаним заяви про оформлення відстрочки від призову і до її остаточного розгляду.

Разом з тим, зважаючи на зміст переданого на розгляд суду спору, відповідач своїм листом від 28 квітня 2025 року № 1275/2374 висловив свою чітку позицію, яка в цілому зводиться до того, що позивач не має права на відстрочку. Це у свою чергу свідчить про те, що останній сприймає процедуру розгляду поданої позивачем заяви як завершену, а відтак - не визнає розповсюдження описаної вище гарантії щодо неможливості мобілізації позивача у спірних правовідносинах. Водночас заява позивача про оформлення відстрочки від призову не може вважатися розглянутою у встановленому чинним законодавством порядку, що у свою чергу вказує на незавершеність процедури її розгляду по теперішній час, оскільки остання закінчується виключно прийняттям рішення комісією про надання або відмову у наданні відстрочки, оформленого у вигляді протоколу. Позивач вважає підставою для забезпечення поданого позову є не гіпотетична мобілізація позивача за наслідками проходження ним медичного огляду як військовозобов`язаної особи, яка раніше була визнана обмежено придатною до військової служби (позаяк станом на теперішній час такий огляд ще не пройдений і мобілізаційне розпорядження відносно позивача не приймалося), а офіційно висловлена позиція відповідача, яка вже зараз визначає його ставлення до позивача як до особи "яка не має права на відстрочку". Відповідно існує реальна загроза того, що позивач, після проходження ним медичного огляду, може бути мобілізований, оскільки суб`єкт владних повноважень, який виконує функції з мобілізації, переконаний в тому, що він належним чином розглянув заяву позивача про надання його відстрочки від призову на військову службу та визначився про відсутність підстав для її задоволення. Отже, у сприйнятті відповідача перешкод у подальшій мобілізації такого військовозобов`язаного не існує, оскільки гарантія не бути мобілізованим до моменту розгляду його заяви, за переконанням відповідача, відсутня.

Сам по собі факт розгляду судом позову про бездіяльність суб`єкта владних повноважень в частині неналежного розгляду ним заяви про оформлення відстрочки, не забезпечує захист за даних обставин без об`єктивно необхідної заборони відповідачу вчиняти дії, які прямо заборонені законом під час існування такої гарантії.

Таким чином, забезпечення цього позову продиктоване необхідністю захисту наданої позивачу та існуючої в силу закону гарантії не бути мобілізованим до моменту належного розгляду його заяви про надання відстрочки, яка не визнається відповідачем. Вид забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідачу дії щодо мобілізації позивача повністю відповідає як змісту такої гарантії, так й предмету заявленого позову, яким є вимога про зобов`язання суб`єкта владних повноважень належним чином розглянути заяву про оформлення відстрочки від призову на військову службу.

Також заявник вказує на очевидність ознак протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Невжиття описаних заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, а також поновлення порушених прав позивача на реалізацію ним права на відстрочку, оскільки наслідком вчинення відповідачем дій, про заборону яких йдеться у цій заяві, стане втрата актуальності подальшого розгляду самої заяви про оформлення відстрочки.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 по суті, суд виходить з наведених нижче міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Види забезпечення позову визначені ст. 151 КАСУкраїни . П. 2 ч. 1 ст. 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено, з-поміж іншого, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений нормами ст. 154 КАСУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 151 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч. 6 ст. 154 КАС України ).

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією № R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду, або про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Щодо доводів на обґрунтування заяви про забезпечення позову з підстави очевидності ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень слід зазначити таке.

Вирішуючи заяву, суд повинен проаналізувати та оцінити ці доводи заявника щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України , порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на фізичних та юридичних осіб. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Проаналізувавши доводи позивача, викладені у позовній заяві та в заяві про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що жоден, з наведених ОСОБА_1 аргументів, не є свідченням очевидної протиправності дій та бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є предметом спору.

Для перевірки наведених позивачем аргументів необхідне всебічне та повне з`ясування фактичних обставин у справі. Висновок про правомірність/протиправність дій та бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 та їх відповідність/невідповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС, суд може зробити лише на наслідками розгляду справи по суті.

Будь-яких ознак, які поза обґрунтованим сумнівом свідчать про очевидну протиправність оспорюваних дій та бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також про те, що вони явно суперечать вимогам закону, порушують права або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення, суд не виявив.

Отже, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС підстави забезпечення позову в даному випадку відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 КАС підставою для забезпечення позову є існування таких обставин, які можуть призвести не до будь-яких ускладнень для виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних інтересів позивача, а лише до істотних ускладнень чи взагалі до унеможливлення виконання рішення чи ефективного захисту прав.

Позивач не зазначив, які саме істотні та невідворотні наслідки настануть у разі, якщо не буде вжито заходів забезпечення його позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиняти дії по відношенню до позивача, а саме примусові (виклики, оголошення в розшук з метою доставки до відповідача, тощо) та мобілізаційні (проходження медичного огляду. призов за мобілізацією до лав Збройних Сил України, тощо) заходи, а також не надав докази на підтвердження ймовірності настання та істотності цих наслідків. Cама лише незгода заявника із наслідком розгляду заяви про надання відстрочки від призову суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову не наведені обставини, з якими ч. 2 ст. 150 КАС пов`язує застосування заходів забезпечення позову. Суду не надані докази існування таких обставин. Твердження позивача, викладені в заяві про забезпечення позову, ґрунтуються на непідтвердженій інформації та власних умовиводах заявника.

Також суд враховує, що забезпечення позову ОСОБА_1 у спосіб, про який він просить, за своїми правовими наслідками по суті є задоволенням позову без розгляду справи по суті, що є неприпустимим.

Таким чином, підстави забезпечення позову, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС, в даному випадку також відсутні.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 152, 153, 154, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали складений і підписаний суддею 02.06.2025.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА