Справа № 460/5362/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2025 року м. РівнеСправа №460/5362/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19.12.2023 №916 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи відповідно до записів №1 - №5 та №6 - №7 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та призначити позивачу пенсію за віком з дати звернення із заявою про призначення, а саме: з 15.12.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2023 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком. Проте, спірним рішенням відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності у неї необхідної кількості страхового стажу від 20 до 30 років. При цьому, відповідачем за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п. 2.15-2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, а саме: не враховано період з 15.09.1977 по 29.07.1994 (записи № 1-5), оскільки відсутня інформація про перейменування організації, підприємства, установи, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції; не враховано період з 01.08.1994 по 03.03.1995 запис № 6-7, оскільки відсутня назва підприємства куди прийнято на роботу, що є порушенням вимог п. 2.14 Інструкції. Покликаючись до записів трудової книжки позивач зазначила, що На час звернення із заявою про призначення пенсії мій страховий стаж становив 20 років, а тому я маю право на призначення пенсії за віком відповідно 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в 63 роки. Зазначила, що вона не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому відсутність в трудовій книжці запису про перейменування підприємства не повинна позбавляти позивача права на зарахування вказаного періоду до страхового стажу та призначення пенсії.

Ухвалою від 23.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, звільнено позивача від сплати судового збору за пред`явлення позову та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачами відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що 15.12.2023 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ГУ ПФУ в Рівненській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача і долучені до заяви документи, та прийнято рішення від 19.12.2023 №16 про відмову у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 59 років. Вік позивача 63 роки 5 місяців 20 днів. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 26 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 - від 20 до 30 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - від 15 до 22 років. Страховий стаж позивача становить 2 роки 7 місяців 7 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п.2.15-2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: - не враховано період з 15.09.1977 по 29.07.1994 (записи №1-5), оскільки відсутня інформація про перейменування організації, підприємства, установи, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; - не враховано період з 01.08.1994 по 03.03.1995 запис №6-7, оскільки відсутня назва підприємства куди прийнято на роботу, що є порушенням вимог п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, тому період потребує додаткового уточнення. Покликаючись до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 відповідач зазначив, оскільки позивачем не долучено довідки про перейменування підприємства за період роботи з 15.09.1977 по 29.07.1994 (записи №1-5), що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, то відсутні підстави для зарахування даного періоду до страхового стажу позивача. Враховуючи вищенаведене, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність необхідного страхового стажу від 20 до 30 років. Вважає, що приймаючи спірне рішення, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою від 30.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі відповідачем-2 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві для надання відзиву на позов.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Рівненській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 19.12.2023 №74 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу від 20 до 30 років. Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 59 років. Вік позивача 63 роки 5 місяців 20 днів. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 26 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 - від 20 до 30 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - від 15 до 22 років. Страховий стаж позивача становить 2 роки 7 місяців 7 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п.2.15-2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: - не враховано період з 15.09.1977 по 29.07.1994 (записи №1-5), оскільки відсутня інформація про перейменування організації, підприємства, установи, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Рекомендовано надати історичну довідку про перейменування; - не враховано період з 01.08.1994 по 03.03.1995 запис №6-7, оскільки відсутня назва підприємства куди прийнято на роботу, що є порушенням вимог п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, тому період потребує додаткового уточнення.

Вважаючи рішення органу Пенсійного фонду від 19.12.2023 №74 протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

За змістом частини другої статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом спірного рішення від 19.12.2023 №74 органом Пенсійного фонду зараховано позивачу страхового стажу 2 роки 7 місяців 7 днів, який з урахуванням ч. 1 та ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV є недостатнім для призначення пенсії.

При цьому, до страхового стажу позивача не зараховано період її трудової діяльності з 15.09.1977 по 29.07.1994 та з 01.08.1994 по 03.03.1995.

Суд враховує, що до набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 15.12.2023 було надано трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.09.1977), дослідженням якої на стор. 2-7 встановлено наявність записів про роботу позивача:

1) в Проектно-технологічний та конструкторський інститут організації виробництва та економіки монтажних та спеціальних будівельних робіт «УкрПТКІмонтажспецбуд» Міністерства монтажних спеціальних будівельних робіт УРСР:

- 15.09.1977 прийнята на посаду кресляра-конструктора в Київський відділ технології монтажу. Підстава: наказ №203-к від 20.09.1977 (запис №1);

- 01.04.1981 переведена на посаду техніка цього ж відділу. Підстава: наказ №29-к від 03.03.1981 (запис №2);

- 03.01.1983 переведена на посаду інженера-технолога ІІІ категорії. Підстава: наказ №189-к від 13.12.1982 (запис №3);

- Постановою Держбуду СРСР від 28.12.1987 №306 на базі інституту «УкрПТКІмонтажспецбуд» створено інститут «Укрспецмонтажпроект» в м. Києві та його філії в м. м. Донецьку та Дніпропетровську;

- 29.07.1994 звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Підстава: наказ №112-к від 08.08.1994 (запис №5);

2) Госпрозрахункове виробниче об`єднання «Експрес» Виробничо-творчого об`єднання кінооператорів України Спілки кінооператорів УРСР:

- 01.08.1994 прийнята на посаду інженера-технолога ІІІ категорії. Підстава: наказ №71-к від 01.08.1994 (запис №6);

- 03.03.1995 звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Підстава: наказ №53-к від 02.03.1995 (запис №7).

Будь-яких виправлень чи неточностей такі записи трудової книжки не містять.

Запис трудової книжки №5 (стор.4-5) про звільнення завірено відтиском печатки з текстом: «Закрите акціонерне товариство науково-виробнича фірма «Укрспецмонтажпроект», Україна, свідоцтво №01413336», скріплено підписом посадової особи інженер відділу кадрів, із зазначенням ініціалів та прізвища.

Крім того, запис трудової книжки №7 (стор.6-7) про звільнення завірено відтиском печатки з текстом: «Госпрозрахункове виробниче об`єднання «Експрес» Виробничо-творчого об`єднання кінооператорів України Спілки кінооператорів УРСР (а також текст цього ж змісту російською мовою)», скріплено підписом посадової особи директор, із зазначенням ініціалів та прізвища.

Проте, органом Пенсійного фонду не зараховано позивачу весь період роботи:

- з 15.09.1977 по 29.07.1994 до страхового стажу з тієї підстави, що відсутня інформація про перейменування/реорганізацію підприємства, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

- з 01.08.1994 по 03.03.1995 до страхового стажу з тієї підстави, що відсутня назва підприємства куди прийнято на роботу, що є порушенням вимог п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п.2.8 Інструкції №58).

Згідно з пунктом 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства (абз. 1).

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (абз. 8).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Водночас, пунктом 2.15 Інструкції №58 визначено, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Всупереч викладеному, трудова книжка серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.09.1977) не містить записів про зміну найменування чи реорганізацію підприємства, установи, організації, на якому позивач працювала у період з 15.09.1977 по 29.07.1994, оскільки прийняття її на роботу здійснював Проектно-технологічний та конструкторський інститут організації виробництва та економіки монтажних та спеціальних будівельних робіт «УкрПТКІмонтажспецбуд» Міністерства монтажних спеціальних будівельних робіт УРСР, на базі якого постановою Держбуду СРСР від 28.12.1987 №306 створено інститут «Укрспецмонтажпроект» в м. Києві та його філії в м. м. Донецьку та Дніпропетровську (про що свідчить запис на стор.4-5 трудової книжки), а звільнення - Закрите акціонерне товариство фірма «Укрспецмонтажпроект».

Разом з тим, зміст записів №1 - №5 трудової книжки свідчить на користь того, що трудова діяльність позивача у період з 15.09.1977 по 29.07.1994 не переривалася, а здійснювалося переведення на іншу посаду в межах одного підприємства (установи, організації).

Крім того, трудова книжка серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.09.1977) не містить записів про назву підприємства (установи, організації), куди позивача прийнято 01.08.1994 інженером-технологом ІІІ категорії відповідно до наказу №71-к від 01.08.1994

Разом з тим, зміст записів №6 - №7 трудової книжки свідчить на користь того, що трудова діяльність позивача у період з 01.08.1994 по 03.03.1994 не переривалася та здійснювалася в межах одного підприємства (установи, організації) без розірвання трудового договору, чи будь-яких переведень на іншу посаду та була звільнена з Госпрозрахункового виробничого об`єднання «Експрес» Виробничо-творчого об`єднання кінооператорів України Спілки кінооператорів УРСР.

Суд зауважує, що приписами Інструкції №58 законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, в свою чергу, рядові працівники жодним чином не можуть впливати на ці обставини, тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника, у даному випадку позивача, її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд також враховує неможливість отримання позивачем самостійно уточнюючих документів для підтвердження її трудового стажу в період з 15.09.1977 по 29.07.1994 в «УкрПТКІмонтажспецбуд», на базі якого створено інститут «Укрспецмонтажпроект» (Закритому акціонерному товаристві науково-виробничій фірмі «Укрспецмонтажпроект»), яке за змістом інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходилося в м. Старобільськ Луганської області, оскільки така територія відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, є тимчасово окупованою з 28.02.2022 (без зазначення кінцевої дати) внаслідок збройної агресії рф проти України.

Крім того, відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що Закрите акціонерне товариство науково-виробнича фірма «Укрспецмонтажпроект» (м. Старобільськ Луганської області; ) ліквідоване з 13.03.2013 на підставі ухвали Господарського суду Луганської області від 05.03.2013 у справі №21б/5014/2812/2012.

Як передбачено частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (п.4.7 розділу VI, п.3.2 розділу ІІІ).

Таким чином, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Всупереч наведеному, відповідачем не надано суду доказів щодо здійснення ним своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Більше того, орган Пенсійного фонду, відмовляючи у зарахуванні стажу з підстав відсутності додаткових довідок на його підтвердження, жодних дій по самостійному отриманню додаткових документів та перевірки достовірності поданих документів не вчиняв.

Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі №127/1849/17 викладено висновки, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні чи перерахунку пенсії.

Враховуючи, що позивач зі свого боку вчинила всі залежні від неї дії для отримання відповідних первинних документів і у неї відсутня будь-яка можливість в інший спосіб їх отримати з незалежних від неї причин, а відповідач не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви позивача, то поведінка органу Пенсійного фонду щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи з 15.09.1977 по 29.07.1994 та з 01.08.1994 по 03.03.1995 є непропорційною заявленій легітимній меті, тому її не можна вважати такою, яка вчинена обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Спірні періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці, яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Доказів визнання недостовірними записів №1 - №7 у трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що пунктом 20 Порядку №637 визначено, що уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників приймаються для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємством, установою або організацією необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування періодів роботи позивача з 15.09.1977 по 29.07.1994 (16 років 10 місяців 15 днів) та з 01.08.1994 по 03.03.1995 (7 місяців 3 дні) до її страхового стажу, що в сукупності складає 17 років 5 місяців 18 днів.

Судом встановлено, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (15.12.2023) вона досягла віку 63 роки 5 місяців 21 день та має загальний страховий стаж 20 років 0 місяців 25 днів. Отже в досліджуваній ситуації дотримано умови, необхідні для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі її заяви від 15.12.2023.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 19.12.2023 №916 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком та відновленню шляхом зобов`язання орган Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV, зарахувавши до страхового стажу періоди її трудової діяльності з 15.09.1977 по 29.07.1994 та з 01.08.1994 по 03.03.1995.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку 25.06.2023, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відбулося 15.12.2023, то порушене право позивача слід відновити з 15.12.2023.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору суд присуджує на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.12.2023 №916 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 15.12.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди її трудової діяльності з 15.09.1977 по 29.07.1994 та з 01.08.1994 по 03.03.1995.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 30 травня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко