Справа № 600/2511/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 травня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/2511/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною діяльність дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невизнання ОСОБА_1 таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації та зобов`язати формити (надати) відстрочку від призову на військову службу як педагогічному працівнику;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки та оформити (надати) відстрочку від призову на військову службу як педагогічному працівнику.

Ухвалою суду від 30 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 та зупинити дію повістки №88 від 26 травня 2025 року до набрання законної сили рішення суду у даній справі.

Подану заяву обґрунтовано тим, що 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 надсилав на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка отримана адресатом 30 квітня 2025 року. Станом на день подання до суду позову у даній справі та заяви про забезпечення позову відстрочка ОСОБА_1 не була надана (оформлена), у зв`язку з чим позивач особисто з`явився 26 травня 2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою з`ясування обставин розгляду його заяви про надання (оформлення) відстрочки. Однак позивачу в усному порядку було повідомлено про відмову у наданні відстрочки та видано мобілізаційне розпорядження на виїзд (повістка на відправку), згідно з якою ОСОБА_1 зобов`язаний з`явитися у ІНФОРМАЦІЯ_1 02 червня 2025 року о 09 год. 00 хв. з метою призначення та відправки в команду. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про необхідність застосування заходів забезпечення позову, адже в разі їх незастосування його порушені права залишаться незахищеними, що у свою чергу унеможливить їх поновлення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та перевіривши додані до неї матеріали, суд зазначає таке.

З наявних матеріалів убачається, що у період з 04 червня 2021 року по 17 травня 2024 року ОСОБА_1 перебував на військовій службі в особовому складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується записами військового квитка позивача.

Починаючи з 20 травня 2024 року ОСОБА_1 взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наказу директора Чернівецького філософсько-правового ліцею №2 Чернівецької міської ради від 06 лютого 2025 року №28/к/тр ОСОБА_1 прийнято на посаду вчителя предмету захист України за строковим трудовим договором з 07 лютого 2025 року.

29 квітня 2025 року ОСОБА_1 направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 засобами поштового зв`язку заяву про надання відстрочки від призову на військову службу з документами, які, на думку позивача, підтверджують його право на надання (оформлення) відстрочки.

Як стверджується у заяві про забезпечення позову, відомостей про розгляд заяви про надання (оформлення) відстрочки ОСОБА_1 не отримував, у зв`язку з чим він особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою з`ясування обставин розгляду його заяви.

Проте 26 травня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 видано ОСОБА_1 повістку №88, якою його зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 02 червня 2025 року о 09 год. 00 хв. з метою призначення та відправки в команду військової частини НОМЕР_2 .

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом та заявою про забезпечення позову.

Так, питання забезпечення позову регулюються главою 10 Розділу І Кодексу адміністративного судочинства України (статті 150-158).

Згідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього згідно правової позиції Верховного Суду у справі №826/14951/18 (постанова від 20 березня 2019 року) до вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Також Верховним Судом (постанови від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20 та від 25 травня 2023 року у справі №520/4563/21) наголошено, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Суд також враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер.

Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи підстави подання ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову, суд зазначає і таке.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні, із змінами, внесеними згідно з Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022 та №573/2022 від 12.08.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент виникнення спірних у цій справі відносин строк дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації продовжено.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачені підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, пунктом 2 частини третьої статті 23 названого вище Закону передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Як свідчать матеріали позову та заяви про його забезпечення, наявність підстав для надання (оформлення) відстрочки ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є педагогічним працівником (вчителем) у закладі загальної середньої освіти, у зв`язку з чим 29 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку надіслав на адресу відповідача заяву про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Не отримавши результатів розгляду вказаної вище заяви, ОСОБА_1 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії з метою з`ясування питань, пов`язаних з розглядом його заяви, надісланої 29 квітня 2025 року.

До цього суд зауважує, що відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Кабінетом Міністрів України постановою від 16 травня 2024 р. №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Так, згідно з абзацом 9 пункту 60 Порядку №560 до ухвалення комісією рішення (в контексті змісту пункту 60 Порядку №560 мається на увазі рішення про надання або відмову у наданні відстрочки) військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Також положення абзацу 1 пункту 63 Порядку №560 передбачають, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії, за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю.

Як свідчить зміст абзацу 2 пункту 63 Порядку №560, направлення військовозобов`язаного на медичний огляд для визначення придатності до військової служби відбувається у разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки.

Отже, до моменту ухвалення комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 рішення, оформленого протоколом, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі поданої заяви, позивач не підлягає направленню на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби та, відповідно, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Суд зауважує, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Проте, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, усупереч наведеному вище до прийняття комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 рішення, оформленого протоколом, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі поданої ОСОБА_1 заяви, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 видано ОСОБА_1 повістку №88 від 26 липня 2025 року, якою його зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 02 червня 2025 року о 09 год. 00 хв. з метою призначення та відправки в команду військової частини НОМЕР_2 .

В контексті наведеного суд зауважує, що за своєю правовою природою мобілізація військовозобов`язаного супроводжується, зокрема, виданням відповідного наказу, який є актом індивідуальної дії і є реалізованим безпосередньо після прибуття військовозобов`язаного в розташування військової частини та видачі командиром наказу про його зарахування у списки особового складу військової частини. Тобто, у разі винесення наказу про призов на військову службу під час мобілізації (в особливий період) відносно ОСОБА_1 останній набуде статус військовослужбовця, і будь-яке рішення у цій справі не поновить його право на відстрочку, оскільки він перебуватиме на військовій службі, звільнення з якої врегульовано іншими нормами законодавства.

Фактично, у разі задоволення позову у цій справі виконання рішення суду стане неможливим, що виключає доцільність існування самого такого позову, а в подальшому рішення суду, і що у свою чергу унеможливить забезпечення судом ефективного захисту потенційно порушеного права позивача, що є неприпустимим і суперечить завданню адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Судовий захист порушеного права має бути реальним, а не ілюзорним.

У наведених правовідносинах важливо знайти баланс між приватним інтересом заявника та публічним інтересом щодо забезпечення мобілізації в Україні. Однак, віднайти такий баланс можливо лише після розгляду цієї справи та прийнятті по ній рішення.

Зважаючи на викладене у своїй сукупності, оскільки станом на час розгляду судом заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично ще не було розглянуто його заяву про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та додані до неї документи і, відповідно, не вирішено питання про наявність чи відсутність у ОСОБА_1 права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою недопущення передчасного відправлення до військової частини для проходження військової служби в Збройних Силах України ОСОБА_1 , який стверджує про наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», беручи до уваги положення частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а також задля збереження існуючого становища, суд приходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

При цьому суд вважає, що невжиття наразі саме таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду з позовом.

Також суд зазначає, що вжиття саме таких заходів забезпечення позову не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову. Такий захід забезпечення позову відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим Кодексом.

Стосовно ж вимоги заяви про забезпечення позову щодо зупинення дії врученої повістки №88 від 26 травня 2025 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, то таку суд вважає безпідставною, адже сама по собі повістка, згідно якої ОСОБА_1 має з`явитися до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 02 червня 2025 року о 09 год. 00 хв., не створює для нього негативних наслідків, оскільки не є наказом на відправку до військової частини або іншого військового формування для проходження військової служби за мобілізацією.

До того ж, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2022 року у справі №300/1263/22 саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повісток та по суті не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу і на те, що обраний заявником вид забезпечення позову в частині зупинення дії повістки №88 від 26 травня 2025 року до моменту набрання законної сили рішення суду у даній справі не узгоджується із предметом позову, яким, як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог, є дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невизнання ОСОБА_1 таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а не дії, пов`язані з видачею такої повістки, і відносно якої заявлено вимогу про вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В задоволені іншої частини вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк