Справа № 420/8546/25
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8546/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області в якому позивач просить суд:

визнати протиправним рішення № 58 від 11.12.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 з 04 грудня 2024 року пенсію за віком, зарахувавши до його страхового стажу: - період навчання з 01.09.1982 року по 11.11.1983 року та з 01.11.1985 по 04.08.1987 року згідно диплома НОМЕР_2 від 04.08.1987 року у Херсонському ордена "Дружби народів" морехідному училищі ім.лейт. Шмідта ММФ; - період роботи з 01.11.1996 по 25.03.1998 в ТОВ «Автостоп-2»; - період роботи в МБТКП «Кредо» (ідентифікаційний код 14118917) в період з 27.10.2005 по 02.03.2011, з 18.01.2013 по 31.01.2013 та з 01.04.2013 по 13.02.2017, з 01.06.2017 по 07.11.2017; - 1 місяць за 3 місяці періоди служби в ЗСУ у період з 09.05.2022 по 21.05.2022 та з 07.07.2022 по 29.08.2022, з 28.02.2024 по 10.04.2024 та з 24.04.2024 по 16.06.2024 та з 24.06.2024 по 24.10.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач звернувся до Берегівського відділу обслуговування громадян, що є підрозділом юридичної особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Дана заява була передана до Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області, яке рішенням № 58 від 11.12.2024 року відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вищевказаним рішенням страховий стаж заявника обрахований у кількості 12 років 10 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, адже необхідний страховий стаж становить 25 років. Зазначено також, що не зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1982 року по 04.08.1987 року згідно диплома НОМЕР_2 від 04.08.1987 року, оскільки даний період перетинається з періодом проходження військової служби з 12.11.1983 року по 31.10.1985 року; також не зараховано період роботи з 01.11.1996 по 25.03.1998, оскільки запис про звільнення засвідчено відтиском печатки (для довідок) підприємства. Також, із відповіді-відмови та долученого розрахунку страхового стажу вбачається, що період роботи у МБТКП «Кредо» з 27.10.2005 по 07.11.2017 зарахований тільки частково, і не зараховано 1 місяць за 3 місяці за виконання бойових завдань під час служби у ЗСУ. На думку позивача винесене рішення суперечить діючому законодавству та грубо порушує конституційні права, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.

Від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вік позивача складає 60 років 1 місяць, страховий стаж 12 років 10 місяців 29 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: - період навчання з 01.09.1982 по 04.08.1987 згідно диплому НОМЕР_2 від 04.08.1987 року, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби з 12.11.1983 по 31.10.1985 згідно військового квитка НОМЕР_3 від 17.10.1983 року. Для зарахування періодів навчання необхідно надати уточнюючу довідку навчального закладу про період та форму навчання. Однак, позивачем документи не були надані. Також до стажу не зараховано період роботи з 01.11.1996 по 25.03.1998 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 05.10.1987 року, оскільки запис про звільнення засвідчено відтиском печатки (для довідок) підприємства, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58). Відповідно до п. 2.2. р. 2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п. 2.4. р. 2 Інструкції № 58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до п. 4.1. р. 4 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. У зв`язку з цим, призначення пенсії за віком згідно п 4 ч 1 ст. 115 Закону № 1058 відсутнє у зв`язку за відсутності необхідного страхового стажу 25 років.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив на позовну, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 04.12.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22- 1 від 25.11.2005 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву.

Рішенням ГУ ПФУ у Одеській області від 11.12.2024 року № 58 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, та, серед іншого, зазначено: «Вік заявника 60 р. 0 м. 26 д. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 31 рік. Страховий стаж особи становить 12 р. 10 м. 29 д. Результати розгляду документів, доданих до заяви: За доданими документами до страхового стажу не зараховано: -період навчання з 01.09.1982 по 04.08.1987 згідно диплома НОМЕР_2 від 04.08.1987 року, оскільки період навчання перетинається з періодами проходження військової служби з 12.11.1983 по 31.10.1985 згідно військового квитка НОМЕР_3 від 17.10.1983 року. Для врахування навчання заявника слід надати уточнюючу довідку про період та форму навчання. - період роботи заявника зазначений в трудовій книжці НОМЕР_4 дата заповнення 05.10.1987 року, з 01.11.1996 по 25.03.1998, оскільки запис № 17 про звільнення з роботи засвідчено відтиском печатки (для справок) підприємства, чим порушено вимоги "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993р. Висновок: відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " у зв`язку з відсутністю страхового стажу необхідної тривалості згідно поданих заявником документів.»

Вважаючи неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу 31 рік.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» , встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Так, щодо питання зарахування спірного періоду роботи позивача з 01.11.1996 по 25.03.1998 в ТОВ «Автостоп-2» відповідно трудової книжки НОМЕР_5 , суд зазначає наступне.

В якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, означеного спірного періоду трудової діяльності позивача відповідачем у Рішенні від 11.12.2024 року № 58 зазначено, що «період роботи заявника зазначений в трудовій книжці НОМЕР_4 дата заповнення 05.10.1987 року, з 01.11.1996 по 25.03.1998, оскільки запис № 17 про звільнення з роботи засвідчено відтиском печатки (для справок) підприємства, чим порушено вимоги "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993р.»

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, з огляду на наступне.

Так, на момент заповнення трудової книжки НОМЕР_5 була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до п. 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» №656 від 06.09.1973 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.п. 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 4.1. р. 4 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно не було зараховано ОСОБА_1 до страхового стажу спірний період роботи, а саме з 01.11.1996 по 25.03.1998 роки.

Щодо питання зарахування до стажу позивача період навчання з 01.09.1982 року по 11.11.1983 року та з 01.11.1985 по 04.08.1987 року згідно диплома НОМЕР_2 від 04.08.1987 року у Херсонському ордені "Дружби народів" морехідному училищі ім.лейт. Шмідта ММФ, суд зазначає наступне.

Виходячи із положень ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж за періоди до 01.01.2004 обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом 1058.

В період навчання позивача у Херсонському ордені "Дружби народів" морехідному училищі ім. лейтенанта Шмідта ММФ були в чинними Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, який визначався, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590, що не містили застережень щодо зарахування до загального трудового стажу періоду навчання за певною формою навчання, зокрема, денною. Застереження щодо цього передбачено лише Порядком 637, який набрав чинності після закінчення позивачем навчання.

Положеннями Інструкції № 162 передбачалося внесення до трудової книжки запису про навчання студентам денних відділень, внесення записів про навчання на іншій формі до трудової книжки не передбачалося.

Інструкцією № 162, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З огляду на наведене суд вважає за можливе встановлення тривалості стажу в періоду навчання позивача на підставі відомостей трудової книжки та зауважує на тому, що доводи відповідача про можливість врахування періоду навчання до стажу виключно на підставі уточнюючої довідки, суперечать нормативно-правовим актам, що були чинними у періоді внесення запису про навчання позивача. Таким чином, основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, і, лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи можуть прийматися інші документи для підтвердження трудового стажу.

Відтак, відповідач при визначенні періодів навчання та проходження військової служби позивача мав брати до уваги записи трудової книжки, як основного первинного документу, що підтверджує стаж роботи відповідно до вимог 1.1.Інструкції № 162 та пункту 1 Порядку № 637 та зарахувати такі періоди до трудового стажу позивача.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 позивач з 01.09.1982 року по 04.08.1987 року проходив навчання в Херсонському морехідному училищі ім. лейтенанта Шмідта, в період з 12.11.1983 по 31.10.1985 року проходив службу в армії,

Згідно з дипломом серії НОМЕР_2 позивач вступив у Херсонський орден "Дружби народів" морехідному училищі ім. лейт. Шмідта ММФ у 1982 році, та в 1987 закінчив повний курс названого училища, за спеціальністю «радіозв`язок та електрорадіонавігація морського та рибопромислового флоту», рішенням державної екзаменаційної комісії від 04.08.1987 присвоєно кваліфікацію радіотехнік, диплом позивача не містить відомостей про форму навчання.

За наявності розбіжностей щодо закінчення проходження військової служби позивачем згідно з трудовою книжкою, суд враховує те, що загальний строк навчання у даному випадку був перерваний проходженням військової служби, який також підлягає врахуванню у складі страхового стажу (період проходження військової служби вже врахований до стажу) зарахуванню до страхового стажу підлягає загальний період навчання, а саме з 01.09.1982 року по 04.08.1987 року, з урахуванням проходження строкової служби з 12.11.1983 по 31.10.1985 роки.

Відтак, за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив у перерахунку тривалості стажу позивача та не врахував до загального стажу позивача період навчання позивача у Херсонському ордені "Дружби народів" морехідному училищі ім. лейт. Шмідта ММФ, що свідчить про протиправність прийнятого відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії та наявність підстав для його скасування, а також про обґрунтованість вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1982 року по 04.08.1987 року, з урахуванням проходження військової служби з 12.11.1983 по 31.10.1985 роки.

При цьому, скасування судом оспорюваного рішення про відмову в призначенні пенсії за вищезазначених обставин у повному обсязі відповідає способу відновлення порушеного права позивача та не потребує окремого визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування стажу відповідачем, як самостійного способу захисту порушеного права.

Щодо питання зарахування спірного періоду роботи позивача періоди роботи в МБТКП «Кредо» (ідентифікаційний код 14118917) в період з 27.10.2005 по 02.03.2011, з 18.01.2013 по 31.01.2013 та з 01.04.2013 по 13.02.2017, з 01.06.2017 по 07.11.2017; - 1 місяць за 3 місяці періоди служби в ЗСУ у період з 09.05.2022 по 21.05.2022 та з 07.07.2022 по 29.08.2022, з 28.02.2024 по 10.04.2024 та з 24.04.2024 по 16.06.2024 та з 24.06.2024 по 24.10.2024, суд наголошує про їх передчасність з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що в ході розгляду заяви позивача від 04.12.2024 Пенсійним органом не досліджувалося питання щодо зарахування до загального страхового стажу позивача періоди роботи в МБТКП «Кредо» (ідентифікаційний код 14118917) в період з 27.10.2005 по 02.03.2011, з 18.01.2013 по 31.01.2013 та з 01.04.2013 по 13.02.2017, з 01.06.2017 по 07.11.2017 та 1 місяць за 3 місяці періоди служби в ЗСУ у період з 09.05.2022 по 21.05.2022 та з 07.07.2022 по 29.08.2022, з 28.02.2024 по 10.04.2024 та з 24.04.2024 по 16.06.2024 та з 24.06.2024 по 24.10.2024.

Крім того, позивач при звернення до відповідача не просив зарахувати до його пільгового стажу періоди роботи з 27.10.2005 по 02.03.2011, з 18.01.2013 по 31.01.2013 та з 01.04.2013 по 13.02.2017, з 01.06.2017 по 07.11.2017 та 1 місяць за 3 місяці періоди служби в ЗСУ у період з 09.05.2022 по 21.05.2022 та з 07.07.2022 по 29.08.2022, з 28.02.2024 по 10.04.2024 та з 24.04.2024 по 16.06.2024 та з 24.06.2024 по 24.10.2024.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, на думку суду, в даному випадку позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав, оскільки в межах заявлених позовних вимог відсутній предмет спору та вказані вимоги свідчать про передчасність, оскільки відсутня відмова територіального органу Пенсійного фонду з приводу означеного питання.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З практики Європейського суду випливає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в даній справі.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 58 від 11.12.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 року по 04.08.1987 року, з урахуванням проходження військової служби з 12.11.1983 по 31.10.1985 роки, згідно диплома НОМЕР_2 від 04.08.1987 року у Херсонському ордені "Дружби народів" морехідному училищі ім. лейт. Шмідта ММФ, та період роботи з 01.11.1996 по 25.03.1998 в ТОВ «Автостоп-2».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.12.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка