Справа № 160/4476/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2025 року Справа № 160/4476/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/4476/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
11.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач, з урахуванням уточнень від 03.03.2025 року, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом № 34 комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2024 року, в частині що стосується відмови у наданні мені, ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення, яким надати мені, ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі п.3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути мою, ОСОБА_1 , заяву від 18.12.2024 р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/4476/25 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 13.02.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст.160,161 КАС України.
03.03.2025 року позивачем усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 10.03.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 10.03.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- заяву від 18.12.2024 р. позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ, з додатками до неї;
- рішення відповідача про відмову ОСОБА_1 , у наданні відстрочки від мобілізації, оформлене протоколом комісії № 34 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2024 р.;
- інформацію/відомості, що послугували підставою для прийняття спірного рішення;
- всі наявні докази щодо суті спору.
04.04.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача.
22.04.2025 року позивачем до суду подано письмову відповідь на відзив по справі №160/4476/25.
Ухвалою суду від 09.05.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи №160/4476/25 до 09.06.2025р., включно.
Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчені копії:
- рішення, оформлене протоколом від 31.12.2024 року №34, Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
27.05.2025 року відповідачем подані додаткові докази на виконання ухвали.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 30.05.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_1 .
Вказує, що за час перебування у шлюбі у народились доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_3 .
Вказує, що його дружина ОСОБА_2 до шлюбу із ним народила доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом народження свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_4 .
Позивач зазначає про те, що Батько ОСОБА_6 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не підтримує доньку, що підтверджується довідкою відділу Державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про заборгованість по аліментам від 02.08.2024 р. за вих. № 44 відповідно до якої підтверджується наявність заборгованості зі сплати аліментів по судовому наказу №2/0182/366/2019 по справі №182/5856/19.
10.12.2019 р. позивачеві та його дружині було видано посвідчення, як особам, що мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей зі строком дії до 12 вересня 2031 року, тобто до досягнення найстаршою доньки ОСОБА_7 18-річного віку.
У цьому посвідченні ОСОБА_1 , зазначений, як батько.
У 2022 році позивачеві після звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 мені була надана довідка від 11.08.2022 р. за вих. № 1/5394 про надання відстрочки від мобілізації до вересня 2031 року, на підставі абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як чоловіку на утриманні якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років. Довідка видана до вересня 2031 року (строк дії посвідчення багатодітної родини).
Також, вказує, що йому було видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 11.08.2022 р., видане ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до якого він підлягав повторному медичному пересвідченню 09.08.2027 р.
Зважаючи на те, що його дружина ОСОБА_2 та троє дітей з березня 2022 р. перебували за кордоном, позивач теж поїхав за кордон для можливості бути зі свою родиною, працювати поряд та матеріально їх підтримувати.
Позивач зазначає про те, що у жовтні 2024 р. він повернувся до України, при намаганні повернутися до своєї родини 29.11.2024р. йому на кордоні України видане рішення про відмову в перетині державного кордону України, незважаючи на наявну довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.08.2022 р. за вих. № 1/5394 про надання відстрочки від мобілізації до вересня 2031 року та запропоновано звернутися до ТЦК та СП за місцем реєстрації.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою про надання відстрочки мені, як батьку трьох дітей, які перебувають на утриманні, однак відповідачем йому було протиправно відмолено.
Позивач вважає, таке рішення відповідача, яким відмовлено у наданні йому відстрочки є протиправним, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з цим позовом.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що реалізуючи право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації позивач, як військовозобов`язаний має підтвердити своє батьківство відносно дітей, та, підтвердити їх перебування на його утриманні.
Законом визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (стаття 121 СК України).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Тоді як, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати матеріальну допомогу (стаття 268 СК України).
Вказують, що комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 рішень, з приводу отриманої 11.08.2022 року позивачем відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, про її скасовування не приймалось.
Відповідно змін в законодавстві, під час перетину державного кордону України, уповноваженою особою державної прикордонної служби позивачу не було дозволено його перетнути.
Дії уповноваженої особи державної прикордонної служби позивачем не оскаржувались.
Натомість намагаючись отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації позивач, звертаючись 02 та 18 грудня 2024 року із заявою, відповідно до діючого на час звернення законодавства, на підтвердження необхідні документи не надав.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_8 , та на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, а саме: донька ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ; донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Під час перебування у шлюбі у них народились доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_3 .
Дружина позивача, ОСОБА_2 до шлюбу із ним, народила доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом народження свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_4 .
Позивач зазначає про те, що на його утриманні перебуває ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є дочкою дружини ОСОБА_2 , у зв`язку із невиконанням свого батьківського обов`язку батьком ОСОБА_9 .
Як багатодітній родині позивачеві та дружині було видано посвідчення, як особам що мають право на пільги.
11.08.2022 року позивачу, за його заявою, як чоловіку, на утриманні якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років, було надано відстрочку від військової служби під час мобілізації на строк дії посвідчення багатодітної родини, згідно довідки від 11.08.2022 року за №1/5394 про відстрочку від військової служби під час мобілізації.
Однак, у жовтні 2024 року повернувшись до Україні із закордону, здійснив спробу виїхати повторно за межи України до дружини та дітей, позивачеві було відмовлено в перетині кордону, при наявній довідці від 11.08.2022р. за №1/5394 про відстрочку від військової служби під час мобілізації.
У подальшому позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою про надання відстрочки йому, як батьку трьох дітей, які перебувають на утриманні.
Повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.12.2024 р. за вих. № 4/34/3354 позивачеві було відмовлено у наданні відстрочки та видано повістку та направлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період.
У подальшому позивач повторно звернувся з письмовою заявою про надання відстрочки додавши всі наявні копії документів, які підтверджують існування обставин, що підтверджують можливість надання відстрочки.
Однак, в січні 2025 р. позивачем було отримано відповідь, що комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 , що йому повторно відмовлено, протоколом комісії з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 від 31.12.2024 року №34 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Причиною відмови зазначено: підтверджуючі документи додані до заяви не підтверджують права на відстрочку. Відповідно до додатку 5 Порядку необхідно додати свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства військовозобов`язаного.
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно із частинами першою, третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", «Про Збройні Сили України", «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон №3543-XII (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У розумінні статті 1 Закону №3543-XII мобілізацією вважається комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560 (далі - Порядок № 560).
Відповідно до п.п.56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Як встановлено судом вище, 18.12.2024 року позивач звернувся з письмовою заявою про надання відстрочки додавши всі наявні копії документів, які підтверджують існування обставин, що підтверджують можливість надання відстрочки, на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
До заяви було додано: свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , 2013 р.н., копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , 2019 р.н., копія посвідчення батьків багатодітної сім`ї, копія довідки про заборгованість по аліментам від 02.08.2024 за вих. №144, копія довідки ІНФОРМАЦІЯ_6 про надання відстрочки від 11.08.2022 р. за вих.№ 1/5394.
Слід вказати про те, що у 2022 році позивачеві вже було надано відстрочку, як чоловіку на утриманні якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років, що підтверджується довідкою від 11.08.2022 року за №1/5394 про надання позивачеві відстрочки від мобілізації до вересня 2031 року, на підставі абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як чоловіку на утриманні якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років. Довідка видана до вересня 2031 року, у зв`язку із чим позивач виїхав за кордон разом із родиною.
Також, встановлено, що позивачеві було видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 11.08.2022 р., видане ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до якого він підлягав повторному медичному пересвідченню 09.08.2027 року.
Слід вказати про те, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (ч.7 ст.23 Закону № 3543-XII).
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 р. №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 8 цього Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Згідно із пунктом 11 вищевказаного Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Відповідно до п.57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно із п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Пунктом 60 Порядку №560 встановлено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_8 , та на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, а саме: донька ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ; донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Під час перебування у шлюбі у них народились доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_3 .
Дружина позивача, ОСОБА_2 до шлюбу із ним, народила доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом народження свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_4 .
Отже, судом встановлено про те, що у тому числі на утриманні позивача перебуває ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є дочкою дружини ОСОБА_2 , у зв`язку із невиконанням свого батьківського обов`язку батьком ОСОБА_9 .
На підтвердження таких обставин позивачем також було долучено до матеріалів справи копії платіжних інструкцій про здійснення грошових переказів за період з лютого 2025 року по квітень 2025 року.
Встановлено, що як багатодітній родині позивачеві та дружині було видано посвідчення, як особам що мають право на пільги.
11.08.2022 року позивачу, за його заявою, як чоловіку, на утриманні якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років, було надано відстрочку від військової служби під час мобілізації на строк дії посвідчення багатодітної родини, згідно довідки від 11.08.2022 року за №1/5394 про відстрочку від військової служби під час мобілізації.
Однак, у жовтні 2024 року повернувшись до Україні із закордону, здійснив спробу виїхати повторно за межи України до дружини та дітей, позивачеві було відмовлено в перетині кордону, при наявній довідці від 11.08.2022р. за №1/5394 про відстрочку від військової служби під час мобілізації.
У зв`язку із наведеним позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою про надання відстрочки йому, як батьку трьох дітей, які перебувають на утриманні.
Повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.12.2024 р. за вих. № 4/34/3354 позивачеві було відмовлено у наданні відстрочки та видано повістку та направлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період.
У подальшому позивач повторно звернувся з письмовою заявою про надання відстрочки додавши всі наявні копії документів, які підтверджують існування обставин, що підтверджують можливість надання відстрочки.
Однак, в січні 2025 р. позивачем було отримано відповідь, що комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 , що йому повторно відмовлено, протоколом комісії з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 від 31.12.2024 року №34 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Причиною відмови зазначено: підтверджуючі документи додані до заяви не підтверджують права на відстрочку. Відповідно до додатку 5 Порядку необхідно додати свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства військовозобов`язаного.
Суд наголошує, що Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи.
Так, у постанові Верховного Суду від 28.11.2022 року у справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення;
2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення;
3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень;
4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи;
5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Разом з тим, суд зазначає, що недотримання вказаних критеріїв позбавляє особу на отримання належної підстави та аргументації щодо вирішення її питання, та в цілому на належний захист її соціальних прав.
Слід вказати про те, що нормою чинного законодавства не встановлено, що перелік документів, визначених у додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України №560 є вичерпним, а факт утримання не може підтверджуватись іншими документами, якщо вони є належними та допустимими.
Так, причиною відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу вказано: " підтверджуючі документи додані до заяви не підтверджують права на відстрочку. Відповідно до додатку 5 Порядку необхідно додати свідоцтва про народження дітей із зазначенням батьківства військовозобов`язаного».
Однак, слід вказати про те, що згідно свідоцтв про народження серії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державно: реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_3 вбачається, що батьками малолітніх дітей, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто позивач є батьком вказаних дітей.
У той же час, зі свідоцтва про народження серії серії НОМЕР_4 вбачається, що батьками неповнолітньої ОСОБА_5 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка на даний час відповідно до свідоцтва про шлюб є ОСОБА_2 .
Отже, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при цьому батьком ОСОБА_11 є ОСОБА_9 , але батько ОСОБА_9 не бере участі у вихованні дитини та не утримує її, такі обов`язки фактично виконує позивач, що підтверджується довідкою про заборгованість по аліментам, посвідченням багатодітної сім`ї, в якому позивач зазначений батьком.
Окрім того, видана ІНФОРМАЦІЯ_1 Довідка від 11.08.2022 р. за вих. № 1/5394 про надання відстрочки від мобілізації до вересня 2031 року також не спростовує вказаних вище обставин.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення відповідача оформлене протоколом від 31.12.2024 №34, Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким відмовлено позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу в порядку, передбаченому чинним законодавством, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, згідно із абз.5 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", слід вказати про таке.
Згідно із частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача надати йому в порядку, передбаченому чинним законодавством, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, згідно із абз.5 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" задоволенню не підлягає, оскільки суд у спірних правовідносинах не може перебирати на себе повноваження іншого органу та, відповідно, встановлювати достатність документів та підстав для надання відстрочки від призову на час прийняття рішення уповноваженим органом.
Враховуючи обставини справи, суд вважає належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.12.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахування висновків суду.
Враховуючи обставини справи, суд вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 18.12.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом від 31.12.2024 року №34, Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.3 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.12.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 908,40 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).
Відповідач : ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 30.05.2025 року.

Суддя В.В. Ільков