Справа № 640/26856/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» до Головного управління Державної податкової служби в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зобов`язання вчинити дії,
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» (далі ТОВ «Хімекс Лімітед», позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі ГУ ДПС у м. Києві, відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі ГУ ДКСУ у м. Києві, відповідач 2), у якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» пеню за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ у розмірі 902 465,47 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказано на те, що ТОВ «Хімекс Лімітед» було надано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року разом з заявою про бюджетне відшкодування на розрахунковий рахунок платника податків у розмірі 2 019 644,00 грн. Проте, відшкодування ПДВ за такою заявою здійснено лише 13.11.2020, а тому, на думку позивача, ТОВ «Хімекс Лімітед» має право на стягнення пені, що нараховується на суму заборгованості бюджету з ПДВ відповідно до приписів пункту 200.23 статті 200 ПК України, а саме пені за період з 03.04.2018 по 13.11.2020. Так, виходячи з хронології зміни розміру облікової ставки НБУ за період з 03.04.2018 до 13.11.2020 та Розрахунку суми пені, приймаючи до уваги приписи п. 200.23. статті 200 ПК України, позивач робить висновок, що сума пені, яка підлягає стягненню з державного бюджету України на його користь станом на 13.11.2020 включно складає 902 465,47 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
29.11.2021 від позивача одержано відповідь на відзив, у якій представник наполягає на задоволенні позовних вимог та звертає увагу, що відповідач 1 у своєму відзиві наводить власне бачення розрахунку пені за несвоєчасне відшкодування ПДВ та таким чином фактично визнаючи таке право ТОВ «Хімекс Лімітед», проте безпідставно просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 83-85).
17.04.2025 від представника ГУ ДПС у м. Києві на адресу суду надійшов відзив, в якому представник позову не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Так зазначено, що з урахуванням запровадження воєнного стану на території України та встановленням простою у роботі ГУ ДПС у м. Києві, тобто виникненням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), суми податку на додану вартість, не відшкодовані платникам протягом визначеного строку, не вважаються заборгованістю, та пеня, у розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України не нараховується. Крім того, відповідач 1 звернув увагу, що, на його думку, позивачем подану даний адміністративний позов з пропуском встановленого частиною 2 статті 122 КАС України строку (а.с. 109-123).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Хімекс Лімітед» подано до контролюючого органу: податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року від 19.10.2015, в тому числі разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток №4) в розмірі 2 019 644,00 грн (а.с. 19-25).
Прийняття та реєстрація вказаної декларації з додатками підтверджується квитанцією №2 (а.с. 26).
За наслідками проведеної камеральної перевірки вказаної податкової декларації відповідач склав довідку у формі висновку від 10.11.2015 №270/26-56-28-00-14/30075981, в якій зазначено про необхідність проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування (а.с. 40-46).
13.11.2020 Державна казначейська служба України виконала постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 та перерахувала на розрахунковий рахунок позивача 2 019 644,00 грн (а.с. 38).
Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2021 по справі №826/5397/18 задоволено частково адміністративний позов ТОВ «Хімекс Лімітед» та вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, пеню, яка сформувалась станом на 02.04.2018 в сумі 1 566 242,36 грн, за деклараціями з ПДВ за вересень та жовтень 2015 року.
23.06.2021 Державна казначейська служба України виконала рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2021 та перерахувала на розрахунковий рахунок позивача 1 566 242,36 грн (а.с. 39).
Таким чином, враховуючи, що пеня за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість стягнута за період з 18.11.2015 по 02.04.2018, а саме відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2015 року у розмірі 2 019 644,00 грн здійснено 13.11.2020, то позивач вважає, що має право на стягнення пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ за період з 03.04.2018 по 13.11.2020, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.18 п.14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на момент спірних відносин) бюджетне відшкодування відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.
Алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) податку на додану вартість визначено статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин), а також Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №39 (далі Порядок №39).
Так, відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно з пунктами 200.10 та 200.11 статті 200 ПК України, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.
За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.
У відповідності до пункту 200.12. статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Пунктом 200.13 статті 200 ПК України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.
Відповідно до пункту 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Таким чином, ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що в разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість, вимог, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 цього Кодексу, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, який протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.
Аналіз наведених вище положень законодавства також свідчить про те, що після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.
Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.
Згідно з пунктом 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
При цьому, невідшкодовані платнику податку протягом встановленого строку суми, вважаються бюджетною заборгованістю, за стягненням яких платник податку має право в будь-який момент після виникнення такої бюджетної заборгованості звернутися до суду та нарахувати пеню на суму такої заборгованості. Непогашення заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.
Відтак, відповідачем процедура адміністративної перевірки наявності у позивача права на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2015 року у строки, визначені законом, закінчена не була. Крім того, будь-яких доказів вчинення дій щодо нарахування пені за прострочення відшкодування ПДВ за вересень 2015 року за період з 03.04.2018 по 13.11.2020 (дата фактичного відшкодування ПДВ), відповідачем не надано.
Таким чином, враховуючи те, що позивачу не було відшкодовано відповідні суми бюджетного відшкодування, у встановлені законом строки, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України.
При цьому, суд враховує, що право позивача на стягнення сум пені відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України у зв`язку із невідшкодуванням ПДВ за вересень 2015 року вже встановлено рішенням суду від 05.03.2021 по справі №826/5397/18, яке набрало законної сили 05.04.2021.
Згідно частини 4 статті 278 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом
При цьому, суд звертає увагу, що неподання податковим органом після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв`язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені.
Більше того, суд зауважує, що податковий орган у відзиві від 15.11.2021 фактично визнав право позивача на відшкодування йому пені за несвоєчасне відшкодування сум ПДВ за вересень 2015 року, при цьому, за розрахунком відповідача 1, така сума за період з 03.04.2018 по 13.11.2020 складає 901 992,15 грн (а.с. 74).
Європейський суд з прав людини в рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив, що юридична особа-платник податку на додану вартість мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі за позовом СП «Інтерсплав» про стягнення бюджетного відшкодування ПДВ, з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володінню майном (§ 40).
Враховуючи наведене вище в сукупності, а також те, що суми податку на додану вартість позивачу у визначені податковим законодавством строки відшкодовані не були, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення сум пені відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України у судовому порядку.
Водночас, розрахунок пені, враховуючи суму невчасно відшкодованого ПДВ та розмір облікової ставки НБУ, проводиться наступним чином :
2 019 644,00 х (17% х 120%) : 365 х 101 = 114 007,52 грн (період з 03.04.2018 по 12.07.2018);
2 019 644,00 х (17,50% х 120%) : 365 х 56 = 65 071,27 грн (період з 13.07.2018 по 06.09.2018);
2 019 644,00 х (18% х 120%) : 365 х 231 = 276 088,10 грн (період з 07.09.2018 по 25.04.2019);
2 019 644,00 х (17,50% х 120%) : 365 х 84 = 97 606,90 грн (період з 26.04.2019 по 18.07.2019;
2 019 644,00 (17% х 120%) : 365 х 49 = 55 310,58 грн (період з 19.07.2019 по 05.09.2019);
2 019 644,00 х (16,50% х 120%) : 365 х 49 = 53 683,80 грн (період з 06.09.2019 по 24.10.2019);
2 019 644,00 х (15,50% х 120%) : 365 х 49 = 50 430,23 грн (період з 25.10.2019 по 12.12.2019);
2 019 644,00 х (13,50% х 120%) : 365 х 49 = 43 923,11 грн (період з 13.12.2019 по 30.01.2020);
2 019 644,00 х (11% х 120%) : 365 х 42 = 30 676,46 грн (період з 31.01.2020 по 12.03.2020);
2 019 644,00 х (10% х 120%) : 365 х 42 = 27 887,69 грн (період з 13.03.2020 по 23.04.2020);
2 019 644,00 х (8% х 120%) : 365 х 49 = 26 028,51 грн (період 24.04.2020 по 11.06.2020);
2 019 644,00 х (6% х 120%) : 365 х 155= 61 751,31 грн (період з 12.06.2020 по 13.11.2020);
Отже сума пені за період з 03.04.2018 по 13.11.2020 становить 902 465,47 грн.
Стосовно пропущеного строку на звернення з даним адміністративним позовом, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Ключовим питанням є дотримання позивачем строку звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у спосіб стягнення відповідних сум у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою та пені.
Питання визначення темпоральних меж процесуального строку звернення до суду у справах цієї категорії було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом.
У постанові від 14 березня 2019 року у справі №822/553/17 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок. Держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня. Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України. Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість. Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми. Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду слід врахувати те, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 ПК України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу. Оскільки контролюючі органи наділені правом стягувати з платників податків податковий борг та пеню на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків. Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду вважає, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.
Цей висновок також підтриманий у постанові від 16 квітня 2019 року у справі №820/2892/17.
У постанові від 15 лютого 2021 року у справі №280/4452/18 Верховний Суд підтримав позицію про те, що і вимоги щодо стягнення заборгованості з бюджету, і вимоги щодо стягнення пені, нарахованої на весь час невиконання суб`єктом владних повноважень встановленого законом обов`язку можуть бути пред`явлені у межах 1095-денного строку, після спливу якого правовідносини стають стабільними. Зміна правового регулювання механізму бюджетного відшкодування ПДВ шляхом запровадження ведення Реєстру та Тимчасового реєстру, на переконання колегії суддів, не може вважатись ні підставою для зупинення перебігу строків давності для вимоги про стягнення, ні початком для відліку строку, встановленого статтею 102 ПК України. Встановивши у справі № 280/4452/18, що право на повернення бюджетного відшкодування у позивача виникло 17 липня 2015 року (що останнім протягом розгляду справи не заперечувалось), а з позовом до суду він звернувся лише 19 жовтня 2018 року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про повернення заявлені поза межами строку давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Водночас у подальшому, в постановах від 19 січня 2023 року у справі №140/1770/19, від 16 лютого 2023 року у справі №803/1149/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 14 березня 2019 року у справі №822/553/17, від 15 лютого 2021 року у справі №280/4452/18.
Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі правові висновки. ПК України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою. Строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, поширюється, зокрема, на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5); право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56). При цьому положення пункту 102.5 статті 102 ПК України не регулюють питань строків звернення до адміністративного суду, а встановлюють лише строк для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом.
У разі несвоєчасного відшкодування заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, платник, звертаючись до суду, фактично просить захистити його право на отримання зазначених коштів, які залишаються невиплаченими у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень комплексу покладених на нього обов`язків. Відтак предметом оскарження у такому випадку є відповідна бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а отже, положення статті 102 ПК України, до яких відсилає пункт 56.18 статті 56 цього Кодексу, застосовуватись не можуть.
Ураховуючи наведене, стаття 102 ПК України, у тому числі й пункт 102.5 цієї статті, не є тим іншим законом, яким установлені спеціальні строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 КАС України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.
Отже, платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Застосування цих висновків знайшло своє відображення у постановах Верховного Суду від 10 травня 2023 у справах №200/9915/21, №640/6852/21, від 13 липня 2023 року у справах №320/3351/21, №200/6795/20-а, від 28 липня 2023 року у справі №280/1854/21.
У постанові від 30 травня 2023 року у справі №200/9655/21 Верховний Суд також виснував, що початком перебігу строку звернення до суду з вимогою про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування ПДВ є набуття статусу бюджетної заборгованості невідшкодованих сум ПДВ, тобто наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, та з якого фактично і розпочинається нарахування такої пені.
У межах цієї справи сторонами не заперечуються обставини того, що право на отримання бюджетного відшкодування ПДВ виникло у позивача ще у 2015 році, проте, з незалежних від позивача причин таке відшкодування на момент звернення до суду не відбулось, що і стало підставою спочатку для звернення до суду із позовом про стягнення бюджетної заборгованості, так і в подальшому для стягнення пені, нарахованої на неї.
При цьому, зміна судової практики, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час звернення з позовом до суду та розгляду справи.
Ретроактивність застосування нового зменшеного строку звернення до суду, відповідно до нової позиції Великої Палати Верховного Суду, у часі назад до судових спорів, по яким провадження відкрито на підставі строку звернення до суду у межах 1095 днів, буде вважатися обмеженням процесуальних прав сторони, що є недопустимим відповідно до положень КАС України.
У рішенні від 09.11.2023 (справа Legros and others v.France») Європейський суд з прав людини вказав, що ретроактивне застосування у справах, розгляд яких уже розпочався, правового висновку щодо тлумачення строків подання позову, що спричинило визнання позовів у цих справах неприйнятними порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, справедливий баланс, якого вимагає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції щодо неправомірного втручання держави у мирне володіння майном».
Отже, і практика Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про неможливість ретроактивного застосування нового зменшеного строку звернення до суду у справах, розгляд яких вже було розпочато.
З цих підстав суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на пропуск ТОВ «Хімекс Лімітед» строків звернення до суду.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У відповідності до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в місті Києві на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 22 700,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.