Справа № 240/3433/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30 травня 2025 року м. Житомир справа №240/3433/25

категорія 106030200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог процесуального законодавства при подачі до суду позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого йому обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, та індексації;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, та індексації;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого йому обчислена грошова допомога для оздоровлення за 2022 та 2024 рік, сум індексації;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити йому грошову допомогу для оздоровлення за 2022 та 2024 рік, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення із урахуванням сум індексації.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/3433/25 за позовом ОСОБА_1 було визначено суддю Черняхович І.Е.

Перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі даного позову до суду, суддею було встановлено, що було встановлено, що позов ОСОБА_1 подано до суду не у строк, встановлений статтею 122 КАС України. Вказаний висновок був зроблений судом з огляду на наступне.

Звертаючись із даним позовом до суду ОСОБА_1 заявляє вимоги, пов`язані із захистом його права на отримання в належному розмірі грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги для оздоровлення за 2022 та 2024 роки. Однак, суд зауважує, що підстави для звернення з даним позовом до суду виникли у позивача 05.07.2024, коли при звільненні зі служби у військовій частині НОМЕР_1 , остання не здійснила виплату йому грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошової допомоги для оздоровлення за 2022 та 2024 роки в належних розмірах.

Відтак, предметом спірних правовідносин є трудовий спір щодо оплати праці позивача та спір щодо виплати йому всіх сум, що належали при звільненні з військової служби.

Суд звертає, увагу, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебували на публічній (військовій) службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці при визначенні її розміру. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, дія частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX, яка діє з 19.07.2022) поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На момент звільнення позивача з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (05.07.2024), стаття 233 КЗпП України вже діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про вирішення трудового спору щодо оплати праці та спору щодо виплати всіх сум, які належали при звільненні, обмежувався терміном у три місяці.

Таким чином, при вирішенні питання про дотримання позивачем процесуального строку на звернення з даним позовом до суду застосуванню підлягає саме стаття 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX, яка діє з 19.07.2022), і яка визначає тримісячний строк на звернення до суду з даною категорією спорів.

Відтак, процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду розпочався для позивача 06.07.2024 та відповідно 06.10.2024 (після спливу трьох місяців). Разом з тим, до суду з даним позовом позивач звернувся лише 06.02.2025, що підтверджується датою поштового штампу на конверті, в якому його позов надійшов до суду.

У зв`язку із цим, суд дійшов висновку про пропуск позивачем тримісячного процесуального строку на звернення до суду та виніс ухвалу, якою залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановив йому строк для усунення недоліків шляхом надання до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив поновити йому пропущений строк на звернення до суду.

На обгрунтування поданої заяви позивач зазначив, що тримісячний строк на звернення до суду розпочинається з моменту, коли особа дізналась про порушення своїх прав, а саме з дня одержання нею письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому спірні суми. В контексті вказаного позивач зауважив, що в грудні 2024 року його представник звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про виплачені йому при звільненні суми та у разі, якщо такі суми нараховані невірно, перерахувати та доплатити належні йому суми. Проте у відповідь листом від 14.01.2025 року №278 (копія якого міститься у матеріалах справи) відповідач йому відмовив. Таким чином, позивач звернув увагу, що лише з дня отримання вказаного листа, тобто лише з 14.01.2025 року, йому стало достеменно відомо про те, що відповідач невірно виплатив йому грошове забезпечення, а саме про те що відповідач не вірно нарахував та виплатив грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, без врахування сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та індексації, а також невірно нарахував грошову допомогу для оздоровлення за 2022 та 2024 рік, без врахування сум індексації.

Розглянувши вказане клопотання суд зазначає, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, у рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі №6-26370кс04 зазначено таке: "Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим".

Верховний Суд зазначив, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення наявності поважних причин пропуску процесуального строку на звернення до суду з наданням відповідних доказів покладається саме на позивача.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

В поданій до суду заяві ОСОБА_1 зазначив, що про порушення своїх прав на отримання спірних виплат в належному розмірі він дізнався з листа військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2025 року №278, надісланого у відповідь на адвокатський запит його представника. При цьому, позивач зауважив, що копія вказаного листа міститься у матеріалах справи.

Дослідивши додані до позовної заяви документи суд встановив, що в матеріалах справи дійсно наявний адвокатський запит від 26.11.2024 №26/11/24/16, надісланий його представником - адвокатом Дубком С.М. до військової частини НОМЕР_1 . У вказаному запиті, адвокат просив, зокрема:

- надати інформацію, чи включено до складу місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховано грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2024 роки, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, суми індексації та додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168;

- виготовити та направити на адресу адвокатського бюро довідку про розмір виплаченої ОСОБА_1 індексації та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168, за період з 01.03.2022 по день виключення зі списків особового складу з помісячним відображенням нарахованих сум та відокремленням складових;

- виготовити та направити на адресу адвокатського бюро довідку про розмір виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2024 роки, із зазначенням складових та розміру грошового забезпечення, що взято до розрахунку для обчислення таких допомог;

- виготовити та направити на адресу адвокатського бюро довідку про розмір виплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки, а також грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки із зазначенням складових та розміру грошового забезпечення, що взято до розрахунку для обчислення таких компенсацій.

Водночас, листа відповіді військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2025 року №278 на вказаний адвокатський запит, про який позивач зазначає у заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, матеріали справи не містять.

До позовної заяви ОСОБА_1 було долучено довідку військової частини НОМЕР_1 , яка датована 14.01.2025 та якій присвоєний номер 278. Суд зазначає, що вказана довідка містить лише інформацію щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168. Будь якої інформації щодо предмету спору, а саме щодо складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, чи складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова допомога для оздоровлення за 2022 та за 2024 роки, вказана довідка не містить, а тому вона не може бути врахована судом в якості документа, з якого позивач дізнався про порушення відповідачем його прав, яке полягало у виплаті йому грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток та грошова допомога для оздоровлення за 2022 та за 2024 роки в неналежному розмірі.

Інших доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

З урахуванням наведеного, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд зазначає, що не приймає до уваги посилання позивача на обставини, викладені в його клопотанні, оскільки доказів неможливості вчасно до суд матеріали позову не містять.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не надано належних доказів наявності обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Обставини, на які посилається позивач, на переконання суду, не є поважними, оскільки такі причини не носять ознак об`єктивності та непереборності безпосередньо для позивача, а реалізація останнім права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Таким чином, судом не було встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не могла звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку.

З огляду на зазначене, суд визнає причини пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

Частинами 1 та 2 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 5, 6 ст. 169 КАС України).

Беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії слід повернути позивачу у зв`язку з пропуском процесуального строку на звернення до адміністративного суду.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя І.Е.Черняхович