Справа № 580/13032/24
Суддя: Валентина ОРЛЕНКО
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року справа № 580/13032/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2024 представник позивача, адвокат Шевченко О.А.в інтересах позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволені рапорту про звільнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами (мати на підставі довідки ЛКК потребує постійного стороннього догляду та є інвалідом ІІ групи довічно); зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_1 військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (мати на підставі довідки ЛКК потребує постійного стороннього догляду та є інвалідом ІІ групи довічно).

В обґрунтування вимог зазначено, що Позивач проходить військову служу у ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 . 29.10.2024 року він направив до ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 рапорт та необхідний пакет документів про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (мати на підставі довідки ЛКК потребує постійного стороннього догляду та є інвалідом ІІ групи довічно). З отриманої відповіді від 26.12.2024 року, на свій рапорт, Позивач встановив, що Відповідач взагалі не розглянув законодавчі підстави для звільнення та не врахував докази, які подані, як підставу для звільнення, що і зумовило звернення до суду.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що військовослужбовець який має намір подати рапорт на звільнення з військової служби зобов`язаний подати його команді на свого безпосереднього начальника, а цей начальник зобов`язаний його розглянути та клопотати про його розгляд перед прямим начальником або відмовити в задоволенні такого рапорту. У зв`язку з подачею рапорту військовослужбовцем не встановленим порядком, останньому було надано відповідь про подання рапорту своєму безпосередньому керівнику. Тому, твердження представника позивача щодо не розгляду рапорту Позивача не відповідає дійсності з огляду на надану відповідь відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 19.11.2024 року № 5665.

29.10.2024 року Позивач направив до ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (мати на підставі довідки ЛКК потребує постійного стороннього догляду та є інвалідом ІІ групи довічно).

До рапорту були долучені відповідні докази, а саме: копія пенсійного посвідчення матері, копія паспорта та ідентифікаційного номеру матері, копія свідоцтва про народження, копія довідки до акта огляду МСЕК по матері, копія довідки ЛКК № 242, копія довідки Драбівської селищної ради Черкаської області, копія витягу № 12- 15/66 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, копія свідоцтва про смерть батька.

Не отримавши відповіді у встановлений строк, адвокатом Позивача 04.11.2024 року було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит з вимогами про надання інформації щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами.

У відповідь на вищевказаний запит ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 листом від 14.11.2024 року повідомив про те, що рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби отриманий ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 (надійшов 04.11.2024р.) та розглянутий керівництвом. За результатами розгляду йому надана відповідь за № 08/12616-24-вих від 11.11.2024.

Натомість Позивач стверджує, що жодної відповіді він не отримував.

З урахуванням вищевказаної обставини, представником Позивача15.12.2024 повторно направлений адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 з проханням надати повторно інформацію щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами.

З отриманої відповіді від 26.12.2024 року, на свій рапорт, Позивач встановив, що Відповідач взагалі не розглянув законодавчі підстави для звільнення та не врахував докази, які подані, як підставу для звільнення, що і зумовило необхідність звернутись з відповідним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 2 Закону проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 14 Статуту, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців (ст.29 статуту).

Статтею 31 Статуту визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

За своїми військовими званнями начальниками є:

- військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини;

- військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу;

- майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу;

- полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу;

- генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу, що прямо передбачено ст.32 Стаутту.

Відповідно до ст.59 Сатутут, знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

Письмове звернення військовослужбовця до старшого начальника складається у формі рапорту, який є службовим документом і складається власноруч.

Відповідно до пункту 288 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Таким чином, у разі подання рапорту солдатом, у визначеному законодавством порядку, за наявних підстав для звільнення відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та доданих документів, що підтвердять зазначені у рапорті підстави, порушене питання буде розглянуте по суті.

З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та погодження передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

При дослідженні в ході розгляду справи рапорту Позивача від 29.10.2024 суд встановив, що останній був адресований « ІНФОРМАЦІЯ_1 військовій частині НОМЕР_1 ».

Слід наголосити, що до повноважень адресата рапорту не відноситься вирішення питань щодо проходження військовослужбовцями військової служби та їх звільнення з такої.

Отже, суд дійшов висновку, що Позивачем був поданий спірний рапорт не встановленим способом, а саме, не в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та погодження мав би передати його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини, в зв`язку з чим дії Відповідача щодо відмови в задоволенні рапорту ОСОБА_1 є правомірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

В контексті вказаного суд зазначає, що з метою звільнення з військової служби військовослужбовцю належить звертатись з рапортом та відповідним пакетом документів до свого прямого командира, який є первинною ланкою в погодженні такого рапорту та передачі його далі по команді.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам позивачем не надано достатньо належних доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Рішення складене, з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності головуючого судді з 16.04.2025 по 30.05.2025.

Керуючись ст.2, 90, 242-246, 255, 258, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення складене та підписане 02.06.2025.

Суддя Валентина ОРЛЕНКО