Справа № 943/771/25
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №943/771/25
Провадження № 2-а/943/25/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у залі суду в місті Буську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом через свого представника адвоката Малиняка В.А., у якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4490727 від 13 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 500 грн., а також просив закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача покликається на те, що інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Кіт Василем Володимировичем було винесено оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4490727 від 13.04.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 грн. за те, що нібито 13 квітня 2025 року о 11:42 годині він здійснив рух по смузі зустрічного руху при наявності двох смуг в одному напрямку. Однак, як вважає представник позивача, що спірна постанова відповідача є незаконною, безпідставною і такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що позивач не вчиняв даного адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази. Відтак, на думку представника позивача, оскільки суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваної постанови з огляду на ненадання доказів, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, адвокат Малиняк В.А. просив стягнути з відповідача судовий збір у сумі 605,60 грн. та витрати на правову допомогу позивача в розмірі 4000,00 грн.

Ухвалою судді від 06 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвал про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.

Відповідач: УПП у Львівській області ДПП через свого представника за довіреністю Кутковську Л.В. направив до суду відзив на позовну заяву (вх. №3105/25 від 14.05.2025), у якому з позовними вимогами представник відповідача не погоджується, оскільки позивач ОСОБА_1 13 квітня 2025 року о 11 год. 42 хв. на автомобільній дорозі М06 Київ-Чоп, 502 км., керуючи транспортним засобом «ЗАЗ Т13110» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , здійснив рух по смузі зустрічного руху при наявності двох смуг в одному напрямку, чим порушив п. 11.4 ПДР України, що стало підставою для зупинки позивача працівниками поліції, а тому постановою до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП. Так, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, старший лейтенант поліції Кіт В.В., маючи законні підстави вважати позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, дотримуючись ст.ст. 278, 279 КУпАП та Інструкції №1395, представився, пояснив причину зупинки та висунув законну вимогу пред`явити документи, визначені п. 2.1 ПДР України. Під час з`ясування причин та умов вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується, працівниками поліції в позивача були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), а також запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер», на що позивач погодився, результат якого виявився позитивним (0,88 проміле), за наслідками чого відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №299193 від 13.04.2025 за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, представник відповідача вважає, що інспектор поліції здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, ознайомивши позивача зі ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомивши його права та обов`язки, передбачені ст.ст. 287, 289, 307, 308 КУпАП, а також роз`яснив строки й порядок виконання постанови про накладення штрафу та оскарження постанови. Після завершенню розгляду справи, керуючись вимогами ст. 283 КУпАП, поліцейським винесена оскаржувана постанова серії ЕНА №4490727 від 13.04.2025, якою притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510 грн. При цьому, твердження позивача про те, що він начебто не вчиняв інкримінованого йому правопорушення, представник відповідача вважає неправдивими, оманливими і такими, що спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене діяння, що спростовується доказами, які підтверджують факт порушення позивачем правил дорожнього руху, а також докази, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, зафіксовані на нагрудні відеореєстратори працівників поліції, переглядом яких чітко вбачається, як позивач свою провину визнав, стверджуючи: «що виїхав на зустрічну смугу руху, бо їде з нічної зміни». Відтак, на думку представника відповідача, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення складена у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП із відображенням усіх необхідних відомостей, а також форми та бланку, визначених Інструкцією №1395 від 07.11.2015 року. Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача не надано, що є підставою для відмови у задоволення вказаної позовної вимоги. Інспектор УПП у Львівській області ДПП, приймаючи рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв в межах власної дискреції, яка визначається завданнями та функціями передбаченими Законом України «Про Національну поліцію», КУпАП та посадовою інструкцією поліцейського. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, працівник поліції виніс постанову по вказаній справі керуючись статтею 283 КУпАП на місці вчинення правопорушення. Поліцейський мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, ним була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Отже, немає підстав для скасування постанови, а вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відтак, представник відповідача просить відмовити повністю у задоволенні позову в зв`язку з безпідставністю такого., а справу просила розглядати за відсутності сторони відповідача.

Позивач ОСОБА_1 своїм правом на подання відповіді на вищевказаний відзив у порядку статті 163 КАС України не скористався.

Згідно частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 9 КУпАП під адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як убачається із оскаржуваної постанови інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції Кота Василя Володимировича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4490727 від 13.04.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за те, що 13 квітня 2025 року о 11 год. 42 хв. ОСОБА_1 на автомобільній дорозі М06 Київ-Чоп, 502 км., керуючи транспортним засобом «ЗАЗ Т13110» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , здійснив рух по смузі зустрічного руху при наявності двох смуг в одному напрямку, чим порушив п. 11.4 ПДР України.

Пунктом п. 11.4 ПДР України передбачено, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Крім того, згідно п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п. 8.1 ПДР України).

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_1 , що ним оспорюється факт вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, покликаючись через свого представника виключно на те, що позивач не вчиняв даного адміністративного правопорушення та матеріали справи не містять посилань на жодні належні та допустимі докази цьому.

Проте, суд вважає наведені доводи позивача необгрунтованими, виходячи із матеріалів відеозапису події з бодікамер поліцейських, що були долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву (вх. №3105/25 від 14.05.2025), якими спростовуються вищевказані доводи сторони позивача, та з яких об`єктивно вбачається, що після зупинки позивача ОСОБА_1 працівниками поліції на автодорозі Київ-Чоп, М06, що на запитання поліцейського: «що то у Вас за виїзд на зустрічну смугу, водій ОСОБА_1 відповідає: «заснув, з нічної зміни їду, побачив потім», а згодом у ході спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 пояснює, що «із порушенням згідний, бо розумію, що порушив». При цьому, за результатами перегляду всіх відеофайлів чітко слідує, що позивач ОСОБА_1 постійно та послідовно визнавав указаний факт правопорушення щодо його виїзду на смугу зустрічного руху через втому, що він не спав, а також позивачем визнавалася його вина в скоєному та будь-яких заперечень із цього приводу він жодного разу не висловлював.

Крім того, долученим до справи відеозаписом події встановлено, що поліцейським ОСОБА_2 дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. При цьому, позивачу роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок оскарження постанови та сплати штрафу, водночас позивач не оспорював на місці оскаржуваної постанови, повністю визнаючи факт правопорушення та свою вину в його скоєнні такими словами: «заснув, з нічної зміни їду, побачив потім … із порушенням згідний, бо розумію, що порушив».

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відтак, суд вважає, що доводи позивача зводяться до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, оскільки позивачем не доведено протиправність оскаржуваної постанови відповідача, а доводи позивача об`єктивно спростовуються відеозаписом події з бодікамер поліцейських.

Разом із тим, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №520/2261/19, викладений у постанові від 25.06.2020, де Судом зазначено, що доводи скаржниці про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України поклав обов`язок доказування на позивачку, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 в справі №760/2846/17; постанові Верховного Суду від 14.02.2018 в справі №536/583/17, де обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Також, як вважає суд, що згідно положень ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, зокрема передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП, уповноважена посадова особа на місці вчинення правопорушення виносить постанову. У такому випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається. Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена належним суб`єктом та у межах його компетенції.

Крім того, частиною другою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема: за порушення правил руху автомагістралями, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 510 грн.

При цьому, як слідує із оскаржуваної постанови, що відповідачем накладено адміністративне стягнення на позивача у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

За наведених обставин, суд вважає, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, прийнятим на підставі, у межах повноважень та у визначений законом спосіб, а накладене відповідачем адміністративне стягнення обране у виді та розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 122 КУпАП, що не оспорювалось позивачем на місці зупинки його транспортного засобу, оскільки позивач у ході спілкування із поліцейськими не заперечував вищевказане адміністративне правопорушення, пояснивши, що із порушенням згідний, бо розуміє, що порушив. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх необгрунтованістю.

Крім того, зважаючи на відмову в задоволенні цього позову, підстав для розподілу судових витрат (сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 грн. та витрати на правову допомогу позивача в розмірі 4000,00 грн.) в порядку статті 139 КАС України суд не вбачає.

Ураховуючи наведене і керуючись статтями 6, 8, 9, 10, 72-79, 90, 91, 139, 140, 229, 242-246, 259, 262, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Представник позивача: адвокат Малиняк Віктор Андрійович (80500, Львівська область, Золочівський район, м. Буськ, вул. Б. Хмельницького, 7).

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19; ).

Представник відповідача: Кутковська Лілія Володимирівна (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Повний текст судового рішення виготовлено: 02.06.2025 року.

Суддя І. Б. Кос