Справа № 296/12076/24
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача адвоката Грішина Є.О.,

представника відповідача Гуменюка О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Грішин Є.О. звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з вказаним позовом та відповідно до змісту позовних вимог просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №758 від 20.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративний штраф; провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення; стягнути витрати понесені позивачем, пов`язані із розглядом справи, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань.

В обґрунтування позову посилався на те, що постановою про адміністративне правопорушення №758 від 20.12.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 не вручалася, в установленому законом порядку та спосіб, повістка із зобов`язанням з`явитися на 11 год. 00 хв. 27.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних, як про це зазначено в постанові. Зазначає, що матеріали справи не містять даних про отримання повістки ОСОБА_1 особисто, відмови від її отримання, застереження про відмову від отримання повістки, акту про вручення повістки, чи відеодоказів такого вручення. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази того, що в ОСОБА_1 виник обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, зазначений у повістці, і що він ухилився від виконання цього обов`язку.

Крім того, відповідачем був порушений порядок оформлення та фіксування адміністративного правопорушення, що вбачає складання протоколу в справі про адміністративне правопорушення, а також було прийняте рішення по справі про адміністративне правопорушення без проведення її розгляду, що фактично позбавило права ОСОБА_1 здійснювати свій захист, а саме користуватись правовою допомогою, подавати свої доводи та заперечення, а також докази на підтвердження обставин своєї невинуватості, або про наявність обставин, що виключають його вину.

За вказаних обставин вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою суду від 03.01.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та запропоновано відповідачу подати відзив на позов.

07.01.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Зазначає, що 17.10.2024 року позивачеві було надіслано повістку поштовим відправленням АТ "Укрпошта" за зареєстрованим місцем проживання відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Повістку було сформовано за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відповідно до корінця поштового відправлення АТ "Укрпошта" та трекеру, відправлення було повернуто 06.11.2024 року відповідачу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, тобто позивача було оповіщено у визначеному законом порядку. У свою чергу, позивач виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 проігнорував та за викликом не з`явився, про наявність поважних причин, які б заважали вчасно прибути у визначений термін не повідомив та підтверджуючих документів не надав. Після неявки позивачем у визначений термін до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 28.11.2024 року, направив звернення до ГУНП в Житомирській області з проханням провести розшук та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_1 , для складення протоколу про адміністративні правопорушення. Так, 12.12.2024р. Позивача, було доставлено працівниками поліції до мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , для прийняття рішення відповідно до чинного законодавства. Факт доставлення позивача працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується рапортом ПОГ Житомирського РУП лейтенанта поліції Миколи Козиря. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не зміг пояснити причину неотримання поштового відправлення та причину неприбуття у визначений законом термін за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, 20.12.2024 року після доставлення позивача працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 та з`ясування всіх обставин, оцінивши докази (повістку № 703610, поштове повідомлення яке підтверджує, що позивач був належним чином оповіщений), заслухавши пояснення позивача відповідно до яких останній причину неявки не пояснив, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, т.в.о. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , було оголошено постанову за справою про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Справа розглядалася в присутності позивача, під час розгляду справи позивач не був обмежений в своїх правах, а також будь-яких клопотань від позивача не надходило. Позивач особисто ознайомився з постановою за справою про адміністративне правопорушення та отримав її другий екземпляр, що підтверджується проставленням підпису особисто позивачем в постанові про адміністративне правопорушення. Щодо витрат на правничу допомогу, то враховуючи незначну складність справи та відсутність матеріалів, що потребували вивченню адвокатом, кількість підготовлених ним процесуальних документів, конкретні обставини справи, а також враховуючи обставини справи, які не потребували виклику свідків, призначення експертиз, вивчення адвокатом додаткових джерел права, збирання додаткових доказів, здійснення адвокатських запитів та інших дій, то заявлений розмір витрат позивачем на правову допомогу є неспівмірний зі складністю справи, також в додатках до позовної заяви відсутні докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Так, в додатках до позовної заяви відсутні будь-які фактичні та документальні підтвердження, які б підтверджували співмірність та реальність розміру витрат позивачем на правову допомогу, що зазначені в позовній заяві (а.с.40-53).

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Також вказав, що у листі-відповіді від 31.03.2025 рок від AT «Укрпошта» повідомлено, що відправлення № 750 на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 не доставлялось, через неукомплектованість штату поштового відділення № 8. Таким чином повістка на ім`я ОСОБА_1 не була йому вручена виключно через обставини, які від нього не залежали, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП та відсутня подія правопорушення взагалі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також зазначив, що постанова в справі про адміністративне правопорушення була постановлена на підставі наявної інформації з АТ «Укрпошта» та відповідно до чинного законодавства. Про те, що АТ «Укрпошта» внесла недостовірні дані щодо повідомлення позивача відомо не було. Наголосив, що права позивачу при розгляді справи були роз`яснені, однак таке роз`яснення не фіксується виходячи з затвердженої форми постанови.

Позивач подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі (а.с.95).

Згідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.12.2024 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 постановлено постанову за справою про адміністративне правопорушення №758, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У вказаній постанові зазначено, що 27.10.2024 року громадянин ОСОБА_1 отримав повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 27.10.2024 на 11:00 для уточнення військово-облікових даних та проходження ВЛК, а також для визначення його призначення на особливий період. У свою чергу громадянин ОСОБА_1 виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 проігнорував, у визначений термін не з`явився, про наявність поважних які б заважали вчасно прибути на повідомив та підтверджуючих документів не надав. В результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_3 28.11.2004 року, було направлено звернення до Житомирського РУ ГУНП в Житомирській області з проханням провести розшук та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Так, 20.12.2024 громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 було доставлено до мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 для прийняття рішення відповідно до чинного законодавства (а.с.16-18).

Отже підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стало те, що він 27.10.2024 року о 11 год. 00 хв. не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 по повістці для уточнення військово-облікових даних та проходження ВЛК, а також для визначення його призначення на особливий період, чим порушив обов`язок, визначений ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543.

Вказана постанова була постановлена в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме ОСОБА_1 , про що свідчить його особистий підпис.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно ч.1 п.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа)встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення ,винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно ч.3 ст.210-1 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - передбачено стягнення у виді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Згідно ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки підчас уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

З аналізу вищенаведених положень чинного законодавства суд дійшов висновку про те, що ототожнення суб`єктом владних повноважень передбаченого Законом № 3543-ХІІ «отримання повістки» з передбаченим Порядком «належним підтвердженням оповіщення про виклик», у випадку повернення повістки ТЦК з відміткою про відсутність адресата, є неправильним, оскільки військовозобов`язаний не може з`явитися за повісткою, змісту якої він не бачив, що виключає наявність протиправного умислу позивача.

За таких обставин, коли повістка ТЦК повертається відправнику з підстав відсутності адресата, слід з`ясовувати всі обставини, через які вручення повістки не відбулося, та в залежності від них вирішувати питання про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП. Натомість у цій справі, відповідач застосував формальний підхід до цього питання.

Відповідно до п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

В матеріалах справи міститься лист АТ «Укрпошта» в якому зазначено наступне. За інформацією автоматизованої системи відстеження та відповідних підрозділів Укрпошти, рекомендований лист з позначкою «Вручити особисто» №750 від 19.10.2024 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відправником якого є ІНФОРМАЦІЯ_5 , надійшов 23.10.2024 до відділення №8 м.Житомир. Зазначений лист та повідомлення про його надходження не доставлялись до адресата, через неукомплектованість штату листонош відділення №8 м.Житомир на той час. Оскільки в адресному ярлику зазначеного рекомендованого листа відправником не вказано номеру телефону адресата, sms/viber-повідомлення про надходження листа в автоматичному режимі отримувачу не направлялось. Лист №750 повернуто за зворотною адресою 06.11.2024 відправникові із зазначенням причини «адресат відсутній за зазначеною адресою». Зазначення інших причин повернення рекомендованих листів із позначкою «Повістка ТЦК» «Вручити особисто» не передбачено вимогами нормативних та розпорядчих документів. Інформація «невдала спроба вручення» листа №750, яка внесена в автоматизовану систему відстеження Укрпошти 23.10.2024, в день його надходження до відділення адресата, є помилковою (а.с.108-110).

Суд звертає увагу на таке, суб`єкт владних повноважень мав можливість на належному рівні оформити поштове відправлення, зазначивши на конверті крім адреси, ще й телефон позивача, проте не зробив цього. Відсутність номера телефону на конверті призвела до неможливості повідомити працівниками АТ «Укрпошти» позивача про наявність поштового відправлення. Доказів того, що позивачу працівником пошти в його поштовій скриньці було залишено повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК» відповідач не надав.

Крім того, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №24/1/3855 виданої КЛ «Феофанія» ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 27.11.2024 року по 28.11.2024 року, що відповідачем не враховано при постановленні оскаржуваної постанови.

Також із матеріалів даної справи не вбачається, що відповідач вжив всіх заходів щодо надання позивачу можливості втілити передбачене ст. 268 КпАП України право на отримання правової допомоги, тобто не доведена можливість реалізації позивачем права на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Всі сумніви, щодо вини особи тлумачиться судом на її користь.

З наявних матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, відповідачем не доведена, оскільки відсутні будь-які докази того, що останній був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки рекомендоване поштове відправлення АТ «Укрпошта» №750 повернуто відправнику з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою», та як зазначено у листі АТ «Укрпошта» зазначений лист та повідомлення про його надходження не доставлялись до адресата, через неукомплектованість штату листонош відділення №8 м.Житомир, що не є належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , як це передбачено п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024 року.

Відповідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином суд дійшов висновку, що тимчасово виконуючий обов`язки начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП хоча і врахував всі обставини, передбачені ст.280 КУпАП, однак у зв`язку з встановленими в судовому засіданні обставинами того, що повістка про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки не була доставлена позивачу, слід дійти висновку про безпідставність та неправомірність постанови №758 від 20.12.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а тому суд відповідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності скасовує рішення суб`єкта владних повноважень у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини 2 стаття 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив до матеріалів справи: договір про представництво та надання правничої (правової) допомоги від 26.12.2024 року, ордер на надання правничої допомоги від 30.12.2024, платіжну інструкцію №0.0..1 від 26.12.2024 ( а.с.20-23, 24,25).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд зазначає, що консультація, збір та правовий аналіз документів, формування правової позиції підготовка та подача позову до суду, а також пошук та аналіз актуальної судової практики фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову, а тому не є такими, що належать до стягнення.

Великою Палатою Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 також зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі.

У свою чергу, неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши матеріали справи, надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. письмові докази, суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених до відшкодування коштів із розглядом даної справи.

Під час визначення суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Під час вирішення судом питання відшкодування витрат на правову допомогу, суд повинен дослідити відповідність наданих видів допомоги критеріям видів правової допомоги, визначених статтями 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі № 826/7375/18.

З врахуванням всіх викладених обставин, клопотання представника відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат, суд вважає необґрунтованими витрати представника позивача на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., а тому розмір витрат на професійну правову допомогу представника позивача у цьому випадку має бути зменшений до 2 500,00 грн.

Крім того, з відповідача на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань - ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 2, 77, 79, 139, 159, 241-246, 250, 255, 268, 286, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №758 від 20.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,00 грн та 2500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Cуддя О. Й. Адамович