Справа № 500/1811/25
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1811/25

02 червня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а саме: відмову врахувати до страхового стажу посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , видане 25.04.1996, що оформлена листом №1428-1172/П-02/8-1900/25 від 03.03.2025 протиправними, скасувати відповідне рішення №1428-1172/П-02/8-1900/25 від 03.03.2025;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , видане 25.04.1996.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак до його страхового стажу відповідачем не зараховано всі періоди. Разом з заявою про призначення пенсії позивач надав документи, зокрема, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 25.04.1996, яке підтверджує статус позивача учасника бойових дій. За результатами розгляду звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 03.03.2025 №1428-1172/П-02/8-1900/25 повідомило, що до страхового стажу не враховане посвідчення учасника бойових дій (25.04.1996), оскільки не завірене належним чином, а саме не містить відтиску печатки, яку можливо ідентифікувати, а наявні в електронній пенсійній справі сканкопії 1-5, 36 сторінок військового квитка не містять інформацію про участь в бойових діях.

Беручи до уваги те, що в період з 29.06.1983 по 16.05.1985 ОСОБА_1 проходив службу в Республіці Афганістан у військовій частині пп НОМЕР_2 , про що свідчить відповідний запис у військовому квитку із зазначенням про право позивача на встановлені пільги та записи в трудовій книжці, позивач вважає відмову врахувати посвідчення учасника бойових дій протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивач перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідності до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Підрахунок страхового стажу проведено згідно долучених документів (довідок) та за даними персоніфікованого обліку. Звертає увагу, що до страхового стажу не враховано період служби в Республіці Афганістан з 29.06.1983 по 16.05.1985 відповідно до посвідчення учасника бойових дій (25.04.1996), оскільки посвідчення не завірене належним чином, а саме: не містить відтиску печатки, яку можливо ідентифікувати. Також наявні в електронній пенсійній справі сканкопії 1-5, 36 сторінок військового квитка не містять інформацію про участь в бойових діях.

За вказаних обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на пенсійне забезпечення. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.01.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

З трудової книжки серії НОМЕР_3 від 04.08.1989 слідує, що позивач в період з 29.06.1983 по 16.05.1985 проходив військову службу.

Про проходження позивачем військової служби в Республіці Афганістан у вказаний період свідчить і військовий квиток серії НОМЕР_4 від 07.08.1992, на сторінці 24 якого міститься запис про видачу дубліката посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.1996 замість втраченого посвідчення серії НОМЕР_5 від 09.09.1992.

25.04.1996 ІНФОРМАЦІЯ_2 видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.1996 про те, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

За результатами розгляду звернення позивача від 17.02.2025 щодо пенсійного забезпечення, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №1428-1172/П-02/8-1900/25 від 03.03.2025 повідомило, що до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано період служби в Республіці Афганістан з 29.06.1983 по 16.05.1985 відповідно до посвідчення учасника бойових дій (25.04.1996), оскільки посвідчення не завірене належним чином, а саме: не містить відтиску печатки, яку можливо ідентифікувати. Також наявні в електронній пенсійній справі сканкопії 1-5, 36 сторінок військового квитка не містять інформацію про участь в бойових діях.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення", йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Положеннями ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Водночас, п."в" ч.3 вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються:

військові квитки;

довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС;

довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з п.2.12 розділу II Порядку № 22-1, за документ, який засвідчує, що особі встановлено статус ветерана війни, особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та особи, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною, приймаються посвідчення: учасника війни; учасника бойових дій; особи з інвалідністю внаслідок війни; "Постраждалий учасник Революції Гідності" (в період до видачі посвідчення - довідка, видана структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання); члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України; члена сім`ї загиблого, довідка члена сім`ї загиблого, яка видається матері (або іншому повнолітньому члену сім`ї загиблої особи чи опікуну) на дитину загиблої особи, зазначеної у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до досягнення нею 14-річного віку; документи, що підтверджують наявність заслуг, передбачених статтею 11 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_3 від 04.08.1989 слідує, що ОСОБА_1 в період з 29.06.1983 по 16.05.1985 проходив військову службу.

Про проходження позивачем військової служби в Республіці Афганістан у вказаний період свідчить і військовий квиток серії НОМЕР_4 від 07.08.1992, на сторінці 24 якого міститься запис про видачу дубліката посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.1996 замість втраченого посвідчення серії НОМЕР_5 від 09.09.1992.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу період служби в Республіці Афганістан з 29.06.1983 по 16.05.1985, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області послалось на те, що посвідчення учасника бойових дій (25.04.1996) не завірене належним чином, а саме: не містить відтиску печатки, яку можливо ідентифікувати. Також наявні в електронній пенсійній справі сканкопії 1-5, 36 сторінок військового квитка не містять інформацію про участь в бойових діях.

Правовий статус ветеранів війни визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ).

Відповідно до норм ст. 4 Закону № 3551-ХІІ, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з ст. 5 Закону № 3551-ХІІ, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону № 3551-ХІІ, на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі Положення № 302, у редакції чинній на час видачі позивачу посвідчення).

Згідно з п.2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( 3551-12 ), на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до п.3 Положення № 302 учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Пункт 8 Положення № 302 передбачено, що при заповненні посвідчення записи "ким видано", "прізвище, ім`я, по батькові" робляться без скорочень. Прописом визначаються група інвалідності, дата видачі. Особистий підпис власника і його фотокартки скріплюються печаткою органу, який видавав посвідчення. Записи у посвідченні завіряються підписом керівника відділу (управління) соціального захисту населення або іншого органу, який видав посвідчення, і скріплюються печаткою.

З дослідженої судом копії посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 25.04.1996 слідує, що печатка органу, який видавав посвідчення, у такому відсутня.

Та обставина, що сторінка 24 військового квитка серії НОМЕР_4 від 07.08.1992, яка містить запис про видачу дубліката посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.1996 замість втраченого посвідчення серії НОМЕР_5 від 09.09.1992, при зверненні позивача з заявою про призначення пенсії ним не подавалась, також не заперечується.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання рішень, дій (бездіяльності) відповідача про відмову врахувати посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 25.04.1996 протиправними.

Водночас, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючих довідок, наказів, відомостей тощо підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що період проходження військової служби з 29.06.1983 по 16.05.1985 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки такий відповідає записам в його трудовій книжці, а також відомостям військового квитка (на сторінках, що подані позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії), недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, що свідчить про протиправність, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу цього періоду при призначені пенсії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

З огляду на викладене вище, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про зобов`язання Головного управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати період з 29.06.1983 по 16.05.1985 до страхового стажу позивача та, у зв`язку зі збільшенням страхового стажу, здійснити перерахунок пенсії з 10.01.2025, зважаючи на звернення позивача від 17.02.2025 щодо пенсійного забезпечення, тобто до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій, рішень.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період з 29.06.1983 по 16.05.1985.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 29.06.1983 по 16.05.1985 та здійснити перерахунок його пенсії, у зв`язку зі збільшенням страхового стажу, з 10.01.2025.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 червня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.