Справа № 240/9003/25
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/9003/25

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шувалової Т.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження в порядку письмового провадження електронну адміністративну справу в електронній формі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Господарського суду Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Господарського суду Житомирської області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Господарського суду Житомирської області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 січня 2025 року по 31 березня 2025 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Господарський суд Житомирської області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 січня 2025 року по 31 березня 2025 року, нарахованої виходячи із встановленого на 01 січня 2025 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого становить 3 028 ,00грн.

- визнати протиправними дії Господарського суду Житомирської області щодо нарахування та виплати винагороди ОСОБА_1 за період з 01 січня 2025 року по 31 березня 2025 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2 102,00 грн.;

- зобов`язати Господарський суд Житомирської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 січня 2025 року по 31 березня 2025 року, обчисливши її розмір виходячи у 2025 році з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн, із урахуванням виплачених сум та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Господарський суд Житомирської області протиправно здійснює нарахування та виплату суддівської винагороди за спірний період не в повному обсязі, а саме обчислену виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн. Уважає, що розмір суддівської винагороди, яку він отримує, повинен обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого станом на 01 січня 2025 року становить 3028,00 грн, відтак, відповідачем порушено його право на належне матеріальне забезпечення.

Позивач у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без виклику сторін.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 30 квітня 2025 року та витребувані у відповідачів документи.

10 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив від Господарського суду Житомирської області, в якому просить у задоволенні позову відмовити повному обсязі та розглядати справу без участі їх представника. Зазначає, що Господарський суд Житомирської області не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України здійснювати перерахунок посадового окладу судді та виплату у вищому розмірі, ніж це передбачено законодавством України. Указують, що відповідні нарахування та виплати здійснювались в межах виділених Державною судовою адміністрацією України видатків, як головним розпорядником бюджетних коштів, в межах кошторису Господарського суду Житомирської області на 2025 рік відповідно до положень статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня відповідного року прожиткового мінімуму у розмірі 2102,00 грн. На підставі вищенаведеного, Господарським судом Житомирської області нараховано та виплачено позивачу суддівську винагороду з 01 січня 2025 року по 31 березня 2025 року в межах бюджетних асигнувань. Зауважують, що Господарський суд Житомирської області не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України Про Державний бюджет України на 2025 рік, а Державною судовою адміністрацією додаткові кошти для обчислення суддівської винагороди, виходячи із розміру прожиткового мінімуму у розмірі 3028, 00 грн не виділялись. Також надали до суду витребувані документи.

Другий відповідач Державна судова адміністрація України у встановлений судом строк правом на подання відзиву не скористався. Ухвала про відкриття провадження у справі від 02 квітня 2025 року доставлена до електронного кабінету відповідача 03 квітня 2025 року о 08 год 39 хв.

Положеннями частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 травня 2025 на 10:30.

Представник позивача, позивач та представник Господарського суду Житомирської області у судові засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Представник Державної судової адміністрації України до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини дев`ятої статті 205, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду даної справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На виконання Указу Президента України «Про призначення суддів» від 13.05.2009 року №319/2009, наказом Голови Господарського суду Житомирської області від 03.11.2017 №69-к ОСОБА_1 призначена на посаду судді Господарського суду Житомирської області.

Із розрахункових листів про виплату суддівської винагороди за січень березень 2025 року встановлено, що у спірному періоді розмір посадового окладу позивача становив: у січні 2025 року 57 302,35, грн у лютому 2025 року 69 366,00 грн, у березні 2025 року 25 850,29 грн.

Господарським судом Житомирської області не заперечується, що при обчисленні розміру посадового окладу було застосовано базову величину 2102 грн.

Нарахування та виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди здійснює Господарський суд Житомирської області в межах кошторису та виділених бюджетних асигнувань Державною судовою адміністрацією України.

Обчислення суддівської винагороди позивачу з січня 2025 року по березень 2025 року проведено у відповідності до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік від 09 листопада 2023 року №3460-ІХ, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102,00 грн.

Уважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_1 звернулась із цим позовом до суду.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України визначено, серед іншого, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року №1402-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1402-VIII) закріплено, що він визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Таким чином, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно до статті 46 Конституції України, визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо, наведено у Законі України Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі Закон України № 966-XIV).

Згідно статті 1 цього Закону, прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Отже, Закон № 966-XIV дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Згідно з Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Суд зазначає, що Законом України № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

При цьому, судді названим Законом не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість, статтею 7 Законів України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, «Про державний бюджет на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX, «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX разом із встановленням на 01 січня прожиткового мінімуму для працездатних осіб, введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102, 00 грн.

Отже, окремими приписами законів України Про Державний бюджет України встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

Суд зауважує, що наведені приписи цих законів є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивачу, Господарський суд Житомирської області діяв на законних підставах.

Суд також зазначає, що безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас, законодавець починаючи з 2021 року у законах про «Державний бюджет України» на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним Законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Суд зазначає, що з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24 виснувала, що починаючи з 2021 року у законах про «Державний бюджет України» на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що здійснюючи нарахування та виплату суддівської винагороди позивачу із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 грн відповідно до статті 7 Законів України «Про державний бюджет на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX, Господарський суд Житомирської області діяв правомірно, а тому правові підстави для задоволення позову щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період за січень 2025 року березень 2025 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року (2025 рік 3028, 00грн) відсутні, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 205, 242-246, 250, 251, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державної судової адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021. ), Господарського суду Житомирської області (майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10002. ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 02 червня 2025 р.

Суддя Т.О. Шувалова