Справа № 580/2934/25
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року справа № 580/2934/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Федина О.В. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частина НОМЕР_1 щодо невиплати на користь позивача належних загиблому сину позивача ОСОБА_2 , грошового забезпечення відповідно до п. 2 розділу XXX Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України № 260 від 11.06.2008 року та Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а також грошової компенсації за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, на яке набув право його син, відповідно до ч. 22 статті 10-1 Закону №2011-XII;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити відповідні виплати на користь ОСОБА_1 відповідно до його заяви та доданих документів, надісланих ІНФОРМАЦІЯ_1 листом №18 від 08.01.25 (за вх.№1360/ ОКП від 03.02.25).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що є батьком військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув під час виконання бойового завдання з захисту Батьківщини у Курській області росії, звернувся до військової частини НОМЕР_1 для отримання грошового забезпечення відповідно до законодавства. Позивач надав всі необхідні документи, проте військова частина відмовила у виплаті, посилаючись на відсутність виключення його зі списків особового складу частини.

Відповідачем відзиву до суду не подано, причини неподання не повідомлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Згідно свідоцтва про народження «повторно» серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у Курській області російської федерації - свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

08.01.2025 ОСОБА_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , а також щодо надання інших необхідних передбачених законодавством документів щодо реалізації позивачем своїх прав (виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, пільг, статусу тощо).

Натомість військова частина НОМЕР_1 у відповідь листом від 03.03.2025 №676/1726, повідомила про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 його батькові, оскільки суми грошового забезпечення включаються до складу спадщини, а тому прийнято рішення про відмову.

Також , згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.03.2025 №205, кулеметник взводу морської піхоти роти морської піхоти НОМЕР_4 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Зелений Шлях Курської області російської федерації, внаслідок штурмових дій противника. За повідомленням військової частини, згідно наказу командира від 06.12.2024 № 3082 за фактом смерті матроса ОСОБА_2 призначено службове розслідування за результатами якого, матрос ОСОБА_2 буде виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 будуть надані військовою частиною запитувані документи.

Не погоджуючись з вчиненими діями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд зазначає таке..

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 2 Закону №2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1, 2 ст. 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ Порядку №260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Згідно п. 1 Розділ ХХХ Порядку №260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (п. 2 Розділ ХХХ Порядку №260).

Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (Порядок №884).

Відповідно до п. 3 Порядку №884 передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Згідно п. 4 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення. Рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення у письмовій формі доводиться до відома заявника протягом 15 календарних днів з дня подання заяви про виплату з обов`язковим зазначенням підстави у разі відмови у такій виплаті. Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Тобто, підставою для виплати є заява членів сім`ї, на підставі якої приймається рішення про виплату чи відмову у виплаті грошового забезпечення.

Суд зауважує, що нормами Порядку №884 врегульована процедура розгляду заяви членів сімей військовослужбовців про виплату грошового забезпечення і на командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) покладено обов`язок розгляду вказаних документів.

Законодавством чітко встановлено коло осіб які мають право на отримання грошового забезпечення у разі настання події, які регламентовані в розділі XXX наказу №260 від 07.06.3018, тому будь-яке інше довільне трактування вказаних приписів є недопустимим.

Поряд із цим, суд констатує, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) за наслідком розгляду поданих документів приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. Конкретна форма такого рішення чи письмового повідомлення чинним законодавством не визначена.

Однак, відповідачем, жодного із зазначених вище рішень не прийнято, що свідчить про те, що останнім допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді належним чином поданих документів та не прийнятті рішення.

Із листа Військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 №676/1726 вбачається про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 його батькові, оскільки суми грошового забезпечення включаються до складу спадщини.

Однак, суд звертає увагу на п. 1 Розділу ХХХ Порядку №260, яким встановлено необхідність виплати грошового забезпечення загиблого батькам військовослужбовця рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

З огляду на викладене встановлені обставини свідчать про здійснення неналежного розгляду поданих позивачем документів, не визначено належним чином його право (чи його відсутність) на виплату грошового забезпечення.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги.

При цьому, спірним у даній справі є неприйняття рішення про виплату грошового забезпечення загиблого військовослужбовця його батькові, а не його складові.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору підлягають частковому відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.01.2025 щодо виплати грошового забезпечення померлого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.01.2025 щодо виплати грошового забезпечення померлого військовослужбовця ОСОБА_2 та прийняти рішення згідно Розділу ХХХ Порядку №260.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 900 (дев`ятсот) грн. 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР