Справа № 320/44266/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року справа №320/44266/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними дій та визнання протиправною та скасування постанови.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Перепелиці Артема Володимировича щодо винесення постанови, датованої 05.10.2017, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 608617,64 грн. в межах виконавчого провадження НОМЕР_4;

- визнати протиправною та скасувати постанову, датовану 05.10.2017, про стягнення виконавчого збору в сумі 608617,64 грн., винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Перепелицею Артемом Володимировичем, в межах виконавчого провадження НОМЕР_4.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що спірна постанова була прийнята відповідачем у зв`язку з прийняттям 05.10.2017 у виконавчому провадженні НОМЕР_4 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, ВАТ "Державний ощадний банк України", на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Натомість, позивач стверджує, що положеннями частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачена можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору у такому випадку.

Крім того, позивач зауважив, що відповідачем в межах виконавчого провадження НОМЕР_4 не було вчинено жодних дій з примусового виконання відповідного виконавчого документа, що свідчить про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Натомість, відповідач надав письмові пояснення, в яких повідомив, що згідно акта від 19.02.2021 №9 виконавче провадження НОМЕР_4 було знищено через закінчення строків зберігання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданим 30.09.2020.

Судом встановлено, що 24.11.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Охріменко Наталією Миколаївною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого напису №5801, виданого 17.12.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В., про звернення стягнення на земельну ділянку, загальною площею 1,4855 га., цільове призначення: для розміщення житлової забудови та об`єктів інфраструктури, кадастровий номер :00:056:1208, яка розташована за адресою: Київська обл., Броварська міська рада, що належить на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження -Львівська обл., м.Дрогобич, місце роботи ВАТ "Бердичевський завод енергозберігаючих будівельних матеріалів", реєстрація постійного місця проживання: АДРЕСА_1 . Зазначена земельна ділянка на підставі іпотечного договору №1622, посвідченого Лосєвим В.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за р.№162 від 31.01.2008 передана в іпотеку ВАТ "Державний ощадний банк України", місцезнаходження якого: м. Київ, вул.Госпітальна, 12 г, , р/р НОМЕР_3 в філії - Головному управлінні по м.Києву та Київській обл. ВАТ "Ощадбанк", МФО 322669, строк платежу за яким настав 27.04.2010 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки, задовольнити вимоги ВАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 , який станом на 17.12.2010 року складають: - 4 479 170 грн. 00 коп. - залишок заборгованості по кредиту; - 520 830 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість по кредиту з лютого 2010 року по листопад 2010 року; - 857042 грн. 07 коп. - прострочена заборгованість по %% з жовтня 2009 року по листопад 2010 року; - 34 931 грн. 51 коп. - нараховані %% по кредиту за період з 01.12.2010-17.12.2010 р.; - 133 943 грн. 64 коп. - сума пені за порушення сплати кредиту та %%, що всього становить 6025917 грн. 22 коп., а також плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 60259 грн. 18 коп.

05.10.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелицею Артемом Володимировичем в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з надходженням від ПАТ "Ощадбанк" повідомлення від 24.09.2017 про те, що стягувач не має наміру залишати за собою нереалізоване майно. В якості юридичної підстави для повернення виконавчого документа стягувачу вказано пункт 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Також 05.10.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелицею Артемом Володимировичем в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 608617,64 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання її протиправною та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі-Закон №606, який був чинний на момент прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2015 НОМЕР_4) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Аналогічне положення передбачене частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі-Закон №1404), який набрав чинності 05.10.2016.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частинами першою та другою статті 17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зміст розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII вказує, що положення попереднього Закону № 606-XIV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону № 606-XIV. Водночас кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена відповідно до того закону, в період дії якого вона розпочата.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №1404 (тут і далі в редакції станом на 05.10.2017) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема:

- у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2);

- стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (п.3).

У постанові від 05.10.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу вказано, що підставою для такого повернення є надходження від ПАТ "Ощадбанк" повідомлення від 24.09.2017 про те, що стягувач не має наміру залишати за собою нереалізоване майно, що відповідає п.3 ч.1 ст. 37 Закону №1404. Натомість в якості юридичної підстави вказано п.2 ч.1 ст. 37 Закону №1404, що суд розцінює в якості допущеної державним виконавцем помилки при оформленні постанови, оскільки викладена в мотивувальній частині постанови інформація щодо фактичних підстав для повернення виконавчого документа дозволяє встановити її відповідність юридичній підставі, а саме: п. 3 ч.1 ст. 37 Закону №1404.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи, що фактичною підставою для повернення виконавчого документа стягувачу було надходження від ПАТ "Ощадбанк" повідомлення від 24.09.2017 про те, що стягувач не має наміру залишати за собою нереалізоване майно, що відповідає п.3 частини першої статті 37 Закону №1404, суд визнає непереконливими твердження позивача про невідповідність спірної постанови вимогам частини третьої статті 40 Закону №1404.

Надаючи оцінку позовним вимогам в іншій частині, а саме: щодо відсутності підстав для стягнення виконавчого збору без вчинення відповідачем жодних дій з примусового виконання відповідного виконавчого документа, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №27 (в редакції до 28.08.2018) визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 №2475-VIII, який набрав чинності з 28.08.2018, було внесено зміни до частини другої статті 27 Закону №1404.

Так, згідно з частиною другою статті 27 Закону №1404 (в редакції Закону №2475) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідачем в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 фактично не було стягнуто жодних коштів у порядку примусового виконання виконавчого напису №5801, виданого 17.12.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В.

З аналізу норм Закону №1404 у редакції, що діяла до 28.08.2018, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення із боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Законом №2475 внесені зміни до статті 27 Закону №1404, які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, і виходячи із цих змін виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, у період прийняття спірної постанови база обрахунку виконавчого збору становила 10 відсотків фактично стягнутої суми.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору майнового характеру були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Суд зазначає що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження примусового стягнення з позивача в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 заборгованості за виконавчим написом №5801, виданим 17.12.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В.

Таким чином, оскільки відповідачем не було здійснено фактичного стягнення сум коштів за виконавчим написом нотаріуса в межах виконавчого провадження НОМЕР_4, суд вважає, що правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору відсутні.

Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №2540/3203/18 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР - 91433587) та від 11.11.2020 у справі №814/2315/17 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР - 92787366).

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича про стягнення виконавчого збору від 05.10.2017 ВП НОМЕР_4.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Перепелиці Артема Володимировича щодо винесення постанови, датованої 05.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 608617,64 грн. в межах виконавчого провадження НОМЕР_4, оскільки, в даному випадку, ефективним способом захисту прав та інтересів позивача є саме визнання протиправною та скасування спірної постанови.

Так, суд зауважує, що дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відтак, за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнається судом протиправним, бездіяльність поглинається скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних оскаржувана повноважень проявлено активну поведінку - прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні та подальшій виплаті пенсії.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 7297,38 грн., що підтверджується наявними у справі платіжними документами.

Вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Керуючись статтями 243-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича про стягнення виконавчого збору від 05.10.2017 ВП НОМЕР_4.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 7297,38 грн (сім тисяч двісті дев`яносто сім гривень 38 коп) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (ідентифікаційний код 43315602, місцезнаходження: 02002, м.Київ, вул.Євгена Сверстюка, 15).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.