Справа № 761/26845/24
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
29 травня 2025 року м. Київ
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо позову: ОСОБА_2 Головний інспектор з паркування Управління (інспекція) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕВАКУАТОРКАР", Головне управління Національної поліції у м. Києві, про скасування постанов, стягнення коштів,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 Головний інспектор з паркування Управління (інспекція) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕВАКУАТОРКАР", Головне управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив:
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано постанову серії номер 2КІ від 10.07.2024 у справі про адміністративне правопорушення щодо правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, винесену головним інспектором з паркування управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Крапівіним Єгором Павловичем та закрити провадження у справі.

Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 на користь ОСОБА_1 , завдану майнову шкоду в розмірі 1929,40 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504030 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року - залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року - залишено без змін.

Разом з тим, після прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року, позивачем подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у заяві від 05 грудня 2024 року просив про залишення без розгляду заяви позивача у зв`язку з пропуском строку її подання, встановленого ч. 7 ст. 139 КАС України. Також, відповідач вважає, що сплата наданої правової допомоги не підтверджена належними доказами.

Головне управління Національної поліції у м. Києві заявою від 04 грудня 2024 року клопотало про зменшення суми стягнення витрат на правничу допомогу до 1000 грн, у зв`язку з неспівнмірністю заявленої позивачем суми стягнення.

Головне управління державної казначейської служби України у м.Києві заперечило проти задоволення заяви позивача з підстав її необґрунтованості.

Враховуючи що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до ч. 3 ст. 252 КАС України визнала можливим проводити розгляд вказаного питання в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Згідно з п.п. 1 - 3 ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції вказує на положення ч. 6 ст. 7 КАС України, якими встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

В контексті наведеного колегія суддів вважає, що в зв`язку із необхідністю подання відзиву на апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року, участі в судовому засіданні представника позивача - адвоката Жадана К.М. 27 листопада 2024 року, позивач для захисту своїх прав та інтересів був вимушений понести витрати на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого надав відповідні докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, в контексті наведеного, колегія суддів зазначає, що дана справа є справою незначної складності, не потребувала значних зусиль та часу для обґрунтування правової позиції на стадії апеляційного перегляду, не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині ознайомлення з документами та підготовкою відзиву на апеляційну скаргу.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 та відшкодування на його користь судових витрат, які пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2500,00 грн.

Колегія суддів відхиляє тезу апеляційної скарги про пропуск позивачем строку подання заяви про ухвалення додаткової постанови, з огляду на те, що приписами ч. 2 ст. 252 КАС України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року представник позивача отримав в суді апеляційної інстанції 02 грудня 2024 року, та в той же день подав заяву про ухвалення додаткової постанови через систему «Електронний суд», що також відповідає приписам ч. 7 ст. 139 КАС України.

Доводи відповідача про безпідставне відшкодування позивачу понесених витрат на правничу допомогу за відсутності доказів сплати таких витрат, колегія суддів відхиляє, покликаючись на правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, а саме: витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Керуючись ст. ст. 132, 139, 242, 243, 252, 311, 313, 321, 322, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот грн нуль коп.).

Додаткова постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко