Справа № 460/13347/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/13347/23 пров. № А/857/30797/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі №460/13347/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції Гудима Н. М.,

дата ухвалення рішення 18 вересня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 30 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг у розмірі 19318,05 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг з орендної плати з фізичних осіб (код платежу 18010900) в сумі 19318 (дев`ятнадцять тисяч триста вісімнадцять) грн 05 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що правовідносини, які склалися між орендодавцем Рівненською міською радою та орендарями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у межах виконання договору оренди земельної ділянки, підпадають під норму ст.2 Закону України «Про оренду землі». На думку апелянта, оскільки орендар-боржник не є власником земельної ділянки, а податковий орган не є стороною договору оренди, у нього відсутні повноваження стягувати орендну плату за договором оренди, укладеним між боржником і орендодавцем (місцевою радою). Також зазначає, що у час війни під «належним врученням» необхідно враховувати, що людина похилого віку має право убезпечити своє життя від ракет (проживає біля аеропорту), не перебувати постійно за місцем реєстрації. Крім того вказує, що не забирає на пошті посилки від контролюючого органу, оскільки за них потрібно сплатити певну суму. Звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено обов`язку фізичних осіб користуватися послугами АТ «Укрпошта» та послугами перевізника. З врахуванням наведеного вище просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що на виконання п.288.1 ст.288 ПК України Рівненською міською радою податковому органу щорічно надавалась інформація про укладення договору оренди з ОСОБА_1 щодо земельної ділянки (кадастровий номер :01:072:0007) та ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення №-1712 від 18 серпня 2022 року, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік на суму 19318,05 грн. Вказує, що ст.25 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Щодо покликання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем, так як договір оренди укладено трьома особами: ОСОБА_1 , її чоловіком та сином, а позовні вимоги заявлені лише до неї, то зазначає, що у цій справі предметом стягнення є узгоджений податковий борг з платежу до місцевого бюджету саме відповідача ОСОБА_1 , нарахування та узгодження якій податкових зобов`язань здійснено у відповідності до зазначених вище норм Податкового кодексу України, відтак підстав визначати інших відповідачів у цій справ не має. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача (апелянта) Петрук О. В. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача (апелянта), перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з обліковими картками податкового органу у ОСОБА_1 наявна податкова заборгованість з орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 19318,05 грн, що виникла на підставі податкового повідомлення-рішення №-1712 від 18 серпня 2022 року.

Вказане податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік на суму 19318,05 грн надіслано на зареєстровану адресу відповідача: АДРЕСА_1 , однак за закінченням терміну зберігання повернуто на адресу ГУ ДПС в Рівненській області.

Судом також встановлено, що 07 грудня 2020 року податковим органом сформовано податкову вимогу форми "Ф" №16326-13 на загальну суму 29543,36 грн. Як свідчать матеріали справи, вказана вимога також надіслана на адресу відповідачу, повернута за закінченням терміну зберігання на адресу податкового органу і станом на дату розгляду справи відповідачем не виконана.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявними матеріалами справи підтверджено, що у відповідача наявний податковий борг у загальному розмірі 19318,05 грн, доказів оскарження або сплати податкового боргу відповідачем не надано, а тому заявлена до стягнення сума є узгодженою та станом на дату вирішення справи набула статусу податкового боргу, а відтак наявні підстави для стягнення податкового боргу.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з п.16.1.4. ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Положеннями ст.19-1 ПК України визначено функції податкового органу, до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, своєчасністю подання податкової звітності, здійснення контролю за погашенням податкового боргу з податків та зборів платників податків, у тому числі тих, майно яких перебуває у податковій заставі, організовує роботу та здійснює контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку, здійснює інші функції, визначені цим Кодексом та законами України.

За змістом пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом з причин, пов`язаних з порушенням податкового законодавства (за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу), платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За змістом п.287.1 ст.287 ПК України з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю.

Відповідно до пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пп.14.1.136 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За змістом ст.1 Закону України Про оренду землі оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст.21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

За змістом п.288.1, п.288.4 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п.289.1 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

З системного аналізу норм законодавства суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (ч.1 ст.21 Закону України Про оренду землі, пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України), а з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

При цьому, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки (ч.2 ст.21 Закону України Про оренду землі, п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України). У зв`язку з цим та оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві, то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного загального суду в установленому ЦПК України порядку.

Водночас, стягнення податкового боргу з орендної плати є обов`язком податкового органу в силу норм Податкового кодексу України, тому розгляд справ про стягнення податкового боргу з орендної плати належить до компетенції адміністративної юрисдикції в силу положень ст.19, 283 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

За змістом ст.25 Закону України Про оренду землі орендар земельної ділянки зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Відповідно до п.41.1 ст.41 ПК України контролюючими органами є, зокрема, податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з п.41.4 ст.41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Таким чином, наведені вище положення спростовують покликання апелянта на неналежність податкового органу як сторони у спірних правовідносинах.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між Рівненською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (орендарі) укладено договір оренди землі від 22 грудня 2006 року (а.с.50-53).

Рівненською міською радою щорічно надавалась інформація контролюючому органу щодо укладення договору оренди з ОСОБА_1 щодо земельної ділянки (кадастровий номер :01:072:0007), згідно з якою нормативно грошова оцінка зазначеної земельної ділянки становила 585395,35 грн (12 квітня 2021 року), розмір орендної плати - 3 %.

При розрахунку орендної плати за 2021, 2022, 2023 та 2024 роки контролюючим органом враховано надану Рівненською міською радою інформацію щодо нормативно грошової оцінки з врахуванням коефіцієнта індексації, який застосовувався у 2022 році у розмірі 1,1, у 2023 році - 1,15 та у 2024 році - 1,051.

Зокрема, ГУ ДПС у Рівненській області прийняло податкове повідомлення-рішення №-1712 від 18 серпня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік на суму 19318,05 грн.

Матеріалами справи стверджується, що на підставі заяви відповідача у травні 2024 року визначено іншу нормативно грошову оцінку земельної ділянки, у зв`язку з чим податковим органом проведено відповідні перерахунки з орендної плати.

При цьому, зі змісту листа ГУ ДПС у Рівненській області від 28 червня 2024 року №138/М/17-00-24-03-03 вбачається, що згідно з витягом №НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (дата формування витягу 31 травня 2024 року), нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:072:0007 становить 253470,15 грн. Враховуючи дану інформацію, контролюючим органом проведено перерахунок орендної плати з фізичних осіб за 2024 рік та сформовано нове податкове повідомлення рішення, яким визначено суму орендної плати в розмірі 7604,10 грн. Попереднє податкове повідомлення рішення за 2024 рік вважається скасованим (відкликаним). Водночас, повідомлено, що перерахунок орендної плати за землю за 2021, 2022 та 2023 роки контролюючим органом не проведений, оскільки інформація про нормативну грошову оцінку за відповідні періоди до заяви відповідачем не надана (а.с.155-156).

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів розірвання, припинення дії договору оренди землі від 22 грудня 2006 року, укладеного між Рівненською міською радою та ОСОБА_1 , відповідачем суду не надано і в матеріалах справи відсутні; податкове повідомлення-рішення №-1712 від 18 серпня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік на суму 19318,05 грн не оскаржувалося відповідачем, а тому є чинним, нескасованим (невідкликаним), у зв`язку з цим підстав для його невиконання у відповідача немає.

Доказів на спростування цих обставин відповідачем не подано.

Щодо доводів апелянта про неправомірність нарахування на неї податкового боргу на нерухоме майно, то колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 09 січня 2024 року, де суд, зокрема, зазначив, що оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема, податкового повідомлення-рішення.

У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме: факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

Колегія суддів наголошує, що в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.

Колегія суддів, досліджуючи обставини щодо наявності податкового боргу на майно громадян (нерухоме майно, транспортний податок, плата за землю), встановила, що докази оскарження цих актів індивідуальної дії відповідач не надав, зустрічного позову не подавав.

На час розгляду справи доказів сплати зазначеної суми відповідач суду не надав, як і не надав доказів оскарження вищевказаних документів, а тому доводи апелянта в цій частині колегія суддів не приймає до уваги з наведених вище мотивів.

За змістом п.58.1 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

У платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк набуває статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом. При цьому, днем узгодження нарахованих контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків відповідного податкового повідомлення-рішення.

Отже, стягненню податкового боргу передує процедура узгодження грошового зобов`язання.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, на час прийняття податкового повідомлення-рішення та вимоги діяла редакція п.58.2 ст.58 ПК України, відповідно до якої податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За змістом п.42.3 ст.42 ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Тобто, податкове повідомлення-рішення може вважатися належним чином врученим відповідачу у разі його направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг у сумі 19318,05 грн виник внаслідок несплати платником узгодженого податкового зобов`язання, нарахованого згідно з податковим повідомленням-рішенням від 18 серпня 2022 року №-1712.

Так, матеріалами справи стверджується, що податкове повідомлення-рішення №-1712 від 18 серпня 2022 року і податкова вимога №16326-13 від 07 грудня 2020 року надіслані на зареєстровану адресу відповідача: АДРЕСА_1 , (що є податковою адресою відповідача), однак за закінченням терміну зберігання повернуто на адресу ГУ ДПС в Рівненській області (а.с.37-40).

Відповідно до п.6 Розділу IV Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 №610, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за № 902/30770, вказані рішення вважаються належним чином врученими відповідачу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач не заперечує факту не отримання поштових відправлень від контролюючого органу, а покликається на те, що немає обов`язку отримувати поштові відправлення від контролюючого органу, а також, враховуючи її похилий вік, воєнний стан та проживання біля аеропорту, вона не зобов`язана проживати за місцем реєстрації, разом з тим, вказані обставини не спростовують факту надіслання позивачем податкового повідомлення-рішення №-1712 від 18 серпня 2022 року і податкової вимоги №16326-13 від 07 грудня 2020 року надіслані на зареєстровану адресу відповідача: 33004, м. Рівне, вул. Січових Стрільців, 36.

Таким чином, розрахунком податкового боргу та витягами із облікової картки платника податків підтверджується, що за відповідачем рахується узгоджений податковий борг у загальному розмірі 19318,05 грн.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність стягнення податкового боргу з відповідача, оскільки вказане податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2022 року відповідачем не оскаржувалася, а тому заявлена до стягнення сума є узгодженою та станом на дату вирішення справи набула статусу податкового боргу.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі №460/13347/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 30 травня 2025 року.