Справа № 120/6724/25
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

02 червня 2025 р. Справа № 120/6724/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Свентух Віталій Михайлович, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єнокян Катерини Леонідівни до Міністерства оборони України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єнокян Катерини Леонідівни до Міністерства оборони України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 20.05.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку.

28.05.2025 року на виконання вимог ухвали суду, представником позивача подано заяву про усунення недоліків, в якій остання посилаючись на спроби врегулювання спору в досудовому порядку, необхідність у зборі значного обсягу документів, запровадження воєнного стану на території України, а також на триваючий характер порушення, вказала на необхідність поновити строк звернення до суду.

Визначаючись щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить із наступного.

Положеннями частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В змісті позовних вимог позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2024 року № 2/в, в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, встановленої пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Однак, до суду позивач звернувся 15.05.2025 року, тобто з пропуском шестимісячного строку визначеного частиною 2 статті 122 КАС України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Водночас, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Крім того, установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень (див. постанову Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19).

При цьому, варто зазначити, що поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду представник позивача зазначила, що після укладення договору №2024-0276 від 23 липня 2024 року про надання правової допомоги вчинялися дії щодо досудового врегулювання спору та збору необхідних доказів, що, на її думку, вимагало значного часу.

Однак, на переконання суду, зазначені обставини не свідчать про наявність дійсних істотних перешкод, які б унеможливлювали своєчасне звернення до суду. Вжиття заходів з досудового врегулювання та підготовки доказів є правом, а не обов`язком сторони, і не перешкоджає поданню позову у встановлені процесуальні строки. Зазначені дії можуть здійснюватися паралельно із зверненням до суду.

Позивачем не надано конкретних доказів того, що збір документів або ведення листування об`єктивно унеможливлювали подання позовної заяви.

Більше того, у матеріалах справи відсутні докази вчинення будь-яких дій з боку позивача у період з 26.01.2024 року (дата прийняття оскаржуваного рішення) до 23.07.2024 року (дата укладення договору про надання правничої допомоги), що свідчить про бездіяльність та відсутність належної уважності до захисту своїх прав.

Отже, така бездіяльність не може бути виправдана об`єктивними причинами і свідчить про необґрунтоване зволікання з поданням позову.

Вказані обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Посилання представника позивача на характер триваючого правопорушення є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спірне рішення від 26.01.2024 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є разовим завершеним правовим актом, що оформлений у встановленому порядку, набув юридичного значення та не змінювався у подальшому.

Разом з тим, повторне звернення позивача у жовтні 2024 року з аналогічною заявою та відповідь уповноваженого органу з посиланням на вже прийняте рішення від 26.01.2024 року не свідчить про вчинення нового порушення. Такі дії органу не є новим самостійним правопорушенням, а лише підтвердженням раніше висловленої позиції.

Щодо введення на воєнного стану, то на переконання суду, сам по собі факт введення на території України воєнного стану не є підставою для поновлення строку звернення до суду. Така обставина є поважною лише у тому випадку, якщо вона перешкоджала позивачу звернутися до суду з позовом у встановлений строк.

При цьому, суд наголошує, що питання поновлення строку на звернення до суду із позовною заявою у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення процесуального строку у всіх абсолютно випадках.

Аналогічних висновків дотримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах №240/9669/23 від 12 червня 2023 року, №240/10674/24 від 05 грудня 2024 року.

У заяві представника позивача не наведено доводів, яким чином дія воєнного стану перешкоджала позивачу вчасно звернутись до суду з даним позовом, як і не надано відповідних доказів.

На переконання суду, наведені представником позивача обставини не є об`єктивними, тобто такими, що не залежали від волі позивача, обставинами, які б доводили поважність причин пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Інших доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до адміністративного суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, представником позивача суду не наведено.

Відтак, суд визнає неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи те, що підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними, вважаю, що наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу.

При цьому слід зазначити, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Керуючись ст. 122, 123 169, 248, 256, 293, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єнокян Катерини Леонідівни до Міністерства оборони України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 КАС України, ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Свентух Віталій Михайлович