Справа № 126/811/25
Суддя: Рудь О. Г.
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/811/25

Провадження № 2-а/126/44/2025

"29" травня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О.Г.

секретар Кучанська В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить скасувати постанову № 312 від 01.04.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позов мотивує тим, що постановою № 312 від 01.04.2025 року, про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 17000 грн..

В оскаржуваній постанові зазначається, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 07.08.2024 року отримав повістку № 1537 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09-00 год. 16.08.2024 року для уточнення облікових даних, проте не прибув за викликом та не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь який інший спосіб, протягом трьох діб від визначеної в повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, та в подальшому в семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подання підтверджуючих документів про поважність неявки за викликом, станом на сьому добу, що зафіксовано актами фіксування неприбуття військовозобов`язаними № 9102/4 від 19.08.2024, № 9376/8 від 23.08.2024 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 210 -1 КУпАП.

Позивач не погоджується з твердженням про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

19.03.2025 року відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, до якого позивачем було долучено пояснення та докази поважності його неприбуття на виклик до ТЦК, а саме: виписки із медичної карти стаціонарного хворого та лікарняні листи, так як він перебував на лікуванні з приводу захворювання стенокардія з зареєстрованим спазмом судин, тому з`явитись на виклик 16.08.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 не мав змоги, але підтверджуючі поважність причин неявки документи у визначений законом термін подав.

Крім того, він і в подальшому продовжував лікування і, тому прибути до ТЦК та СП самостійно змоги не мав, в зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, повільним одужанням та не можливістю самостійно пересуватися.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена з грубим порушенням його прав та чинного законодавства України, є необгрунтованою та незаконною, оскільки минули терміни притягнення його до відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 11.04.2025 відкрито провадження у справі.

Від ІНФОРМАЦІЯ_1 30.04.2025 надійшов відзив, відповідно до якого відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню, у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю вимог. На обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що 07.08.2024 року позивачу, відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 17 Закону України «Про оборону України» та відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» було вручено повістку № 1537 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09 год. 00 хв. 16.08.2024 року для уточнення облікових даних. 16.08.2028 року ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 на вказані у повістці час та дату, що зафіксовано актами фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним № 9102/4 від 19.08.2024, № 9376/8 від 23.08.2024 року. Крім того, про наявність поважних причин неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин ОСОБА_1 не повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_5 та не надавав відповідні підтверджуючі документи. 19.03.2025 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_6 - майором ОСОБА_3 , уповноваженим складати протоколи про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1169 від 25.12.2024 року, на підставі статей 235, 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . При складанні протоколу військовозобов`язаний був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками, визначеними у ст. 63 Конституції України, ст. 256, 268 КУпАП, що підтверджується його особистим підписом. Відповідно до протоколу до правопорушника доведено про дату розгляду справи. В графі пояснення та зауваження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо суті порушення і змісту протоколу позивачем власноручно зазначено: «протокол мною прочитано, зауважень та доповнень не маю, пояснення долучаю». Згідно пояснення громадянина ОСОБА_1 від 19.03.2025 року за вх. 3778 зазначено: «Я, ОСОБА_1 не прибув по повістці 16.08.2024 року у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні». ОСОБА_1 заявив клопотання про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього, без його участі. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримав 19.03.2025 року, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі протоколу. Додані до свого пояснення медичні документи, підтверджують поважність причин неприбуття військовозобов`язаного ОСОБА_1 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 год. 16.08.2024 року, оскільки з 15.08.2024 по 21.08.2024 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні. Проте ОСОБА_1 21.08.2024 року завершив лікування та мав задовільний стан здоров`я, проте шляхом свідомого ігнорування свого обов`язку військовозобов`язаного, в порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у найкоротший строк після завершення лікування самостійно не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення призначення на особливий період. Крім того, він протягом трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб, адже підтверджуючі документи про наявність поважних причин для неприбуття за викликом ОСОБА_1 направив на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 лише 27.08.2024 року, що підтверджується копією поштового відправлення № 239. Враховуючи викладені обставини, представник відповідача просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. В поданій заяві просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без участі представника відповідача, позовну заяву залишити без задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 19.03.2025 року старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно гр. ОСОБА_1 .

Згідно протоколу № 312, громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України», а саме згідно розписки про отримання повістки 07.08.2024 року отримав повістку №1537 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 год. 16.08.2024 року для визначення призначення на особливий період, визначених у статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», проте громадянин ОСОБА_1 проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом, що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним №9102/4 від 19.08.2024, № 9376/8 від 23.08.2024 року, крім того, протягом трьох діб від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на третю добу за вхідним № 9102/4 від 19.08.2024 року та в подальшому у семиденний термін не прибув до першого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом станом на сьому добу за вхідним № 9376/8 від 23.08.2024 року, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП.

Постановою № 312 від 01.04.2025 року, про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 17000 грн..

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП за те, що згідно відомостей, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення за вх. № 1660 від 01.04.2025, громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України», а саме згідно розписки про отримання повістки 07.08.2024 року отримав повістку №1537 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 год. 16.08.2024 року для уточнення облікових даних, визначених у статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», проте громадянин ОСОБА_1 проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом, що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним № 8986/5 від 16.08.2024 року, крім того, протягом трьох діб від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на третю добу за вхідним № 9102/4 від 19.08.2024 року та в подальшому у семиденний термін не прибув до першого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом станом на сьому добу за вхідним №9376/8 від 23.08.2024 року, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП.

Як вбачається з медичних документів, а саме виписки-епікриз із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 8270, медичного висновку №15Е9-САК8-9М53-5В49 від 15.08.2024 року, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 15.08.2024 по 21.08.2024 року з приводу захворювання - стенокардія з зареєстрованим спазмом судин.

В зв`язку з даними обставинами позивач зазначає, що не зміг прибути 16.08.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 на вказані у повістці час та дату.

Крім того, позивач стверджує, що в подальшому продовжував лікування і, тому прибути до ТЦК та СП самостійно змоги не мав, в зв`язку з повільним одужанням та не можливістю самостійно пересуватися, але підтверджуючі поважність причин неявки документи у визначений законом термін направив до ТЦК та СП поштовим зв`язком, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 239. Як тільки його стан здоров`я покращився він з`явився особисто до ТЦК та СП.

Правовідносини, що склалися між сторонами стосуються притягнення до адміністративної відповідальності громадян за порушення законодавства про проходження військової служби, мобілізації та військового обліку.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період.

Згідно із абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 1 цієї статті визначені обов`язки громадян, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Пункт 3 цієї ж статті передбачає, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Під час вручення повістки представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки на вимогу громадянина, якому вручається повістка, зобов`язані назвати свої прізвища, ім`я та по батькові, посади, а також пред`явити службові посвідчення.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до пункту 56 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 року №352, повістки громадянам можуть вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП України передбачена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до статті 210-1 КУпАП, встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суть судового контролю під час розгляду даної справи полягає в тому, щоб оцінити підставу винесення спірної постанови саме на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення. Суд не повинен перебирати на себе не владні функції і фактично здійснювати замість компетентного органу (посадової особи) розслідування або ж дослідження доказів, які не були зібрані, та не могли бути враховані ним до моменту винесення постанов.

Суд зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.

Позивач ОСОБА_1 не заперечує факту того, що не з`явився на виклик за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_8 , однак зазначає, що для цього в нього були поважні причини, а саме сталося це через те, що він перебував на лікуванні в медичному закладі та в подальшому деякий час не міг самостійно пересуватися. Зазначає, що повідомив відповідача про свій стан здоров`я та про неможливість прибути на виклик засобами поштового зв`язку.

На підтвердження даних обставин позивач надав копії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Крім того, з досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач надав аналогічні письмові пояснення 19.03.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Таким чином, докази на які посилається позивач, свідчать про поважність причин його не прибуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_8 . Належність та допустимість цих доказів відповідачем не спростована.

Крім того згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

В контексті наведеного суд зазначає, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто, з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Так, згідно пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова № 312 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. винесена 01.04.2025, тобто після закінчення визначеного ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи встановлені у ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не з`ясовано всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, у зв`язку з чим безпідставно та неправомірно винесено постанову № 312 від 01.04.2025 року про накладання на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн., а тому дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення від 01.04.2025 року, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП накладено штраф в розмірі 17000,00 гривень, прийнята не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 73,77,90, 241-246, 255, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову № 312 від 01.04.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн..

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. Г. Рудь