Справа № 640/5885/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/5885/20

02 червня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою приватного вищого навчального закладу "Університет сучасних знань", товариства з обмеженою відповідальністю "Розвиток Ріелті" до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватний вищий навчальний заклад "Університет сучасних знань" (далі позивач 1, Університет), товариство з обмеженою відповідальністю "Розвиток Ріелті" (далі позивач 2, ТОВ "Розвиток Ріелті") звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі відповідач, Департамент), в якому просять:

визнати протиправним та скасувати абзац 1 пункту 1 розділу "Містобудівні умови та обмеження" містобудівних умов та обмежень, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113, у частині "Висота не більше 26,8 метрів. Остаточно висоту визначити під час проектування з урахуванням пам`яткоохоронного законодавства за погодженням з Міністерством культури України";

визнати протиправним та скасувати абзац 1 пункту 5 розділу "Містобудівні умови та обмеження" містобудівних умов та обмежень, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113, повністю, а саме: "Об`єкт проектування потрапляє до меж Історичного центру міста, історичного ареалу, центральної розпланувальної зони, зони регулювання забудови другої категорії, згідно з рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 № 979, рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.";

визнати протиправним та скасувати абзац 2 пункту 5 розділу "Містобудівні умови та обмеження" містобудівних умов та обмежень, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113 у частині "Про охорону культурної спадщини", рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 № 979, від 12.05.2006 № 817";

визнати протиправними та скасувати абзаци 3, 4 та 5 пункту 5 розділу "Містобудівні умови та обмеження" містобудівних умов та обмежень, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113 повністю, а саме: "Отримати висновок щодо проектної документації, наданої на розгляд до відповідних спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини в установленому законодавством порядку (Закону України "Про охорону культурної спадщини"). Дозвіл на виконання робіт отримати згідно чинного законодавства у разі необхідності (Закон України "Про охорону культурної спадщини"). Проектну документацію рекомендовано надати на розгляд науково-методичної ради Міністерства культури України та консультативної ради з питань охорони культурної спадщини Департаменту охорони культурної спадщини з врахуванням зауважень, викладених в протоколах рад, при доопрацюванні проектної документації";

зобов`язати Департамент внести зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113 шляхом:

- викладення у новій редакції абзацу 1 пункту 1 розділу "Містобудівні умови та обмеження", у редакції "Граничнодопустима висота будівлі 46 метрів. Остаточну висоту визначити під час проектування з дотриманням нормативних відстаней від оточуючих будівель та споруд, висновків технічного обстеження несучих конструкцій, містобудівної документації.";

- виключення абзацу 1 пункту 5 розділу "Містобудівні умови та обмеження" повністю;

- викладення у новій редакції абзацу 2 пункту 5 розділу "Містобудівні умови та обмеження", а саме: "Виконати вимоги Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності";

- виключення абзаців 3,4 та 5 пункту 5 розділу "Містобудівні умови та обмеження" повністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825-IX (в редакції Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" від 16.07.2024 № 3863-IX (далі - Закон №3863-ІХ), який набрав чинності 26.09.2024) установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту. Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом №3863-ІХ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом №3863-ІХ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825-IX (в редакції Закону № 3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України; за його результатами дана справа передана на розгляд та вирішення Тернопільському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/5885/20 за позовом Університету, ТОВ "Розвиток Ріелті" до Департаменту про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва "Реконструкція нежитлових будівель під багатофункціональний комплекс" на вул. Велика Васильківська (колишня вул. Червоноармійська) / вул. Фізкультури, 57-61/3 у Печерському районі міста Києва (далі спірні МУО). Позивачі вказують, що заявленими ними при зверненні до відповідача показник висотності об`єкта реконструкції в 46 метрів відповідає вимогам чинних будівельних норм, тоді як Департаментом безпідставно визначено не більше 26,8 метрів. Висновок відповідача щодо віднесення об`єкта проектування до меж історичного центру міста, історичного ареалу є помилковим, оскільки такі межі не затверджено Міністерством культури України, як центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, як того вимагають положення ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини". На думку позивачів, Генеральний план міста Києва та проект планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджений рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, не є науково-проектною документацією, у розумінні приписів п. 12 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318, а тому не може вважатись належним документом із затвердження меж історичного ареалу міста Києва.

Заперечуючи проти позову, Департамент послався на те, що оскаржувані МУО містять визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" відомості і відповідають вимогам чинного законодавства та враховують відповідні обмеження, встановлені чинною містобудівною документацією. Історико-архітектурний опорний план міста Києва, яким, в тому числі визначені межі історичного ареалу, як складова частина чинного Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 №370/1804, всупереч доводам позивачів, не підлягав затвердженню Міністерством культури України. Факт знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :79:018:0002 в межах зони регулювання забудови другої категорії підтверджується змістом довідки (витягу) з містобудівного кадастру м. Києва від 14.03.2025 №425323 (аркуш "Фрагмент планувальних обмежень"). З урахуванням чинних планувальних обмежень, визначених чинним Генпланом, Департаментом у спірних МУО визначено, що земельні ділянки знаходяться в межах історичного ареалу м. Києва, Центральної планувальної зони та, відповідно, зазначена граничнодопустима висотність до 26,8 метрів. В зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови. Зокрема, у таких зонах забороняється проведення будівельних робіт без попереднього отримання дозволу в органах охорони культурної спадщини.

Ухвалою суду від 05.03.2025 продовжено процесуальний строк розгляду справи на один місяць.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що 29.08.2019 позивачі звернулися до відповідача із заявою, в якій просили надати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва "Реконструкція нежитлових будівель під багатофункціональний комплекс" на вул. Велика Васильківська (колишня вул. Червоноармійська) / вул. Фізкультури, 57-61/3 у Печерському районі міста Києва.

Наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва "Реконструкція нежитлових будівель під багатофункціональний комплекс" на вул. Велика Васильківська (колишня вул. Червоноармійська) / вул. Фізкультури, 57-61/3 у Печерському районі міста Києва.

Пунктом 1 МУО, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113, визначено показник висотності об`єкта реконструкції не більше 26,8 метрів. Остаточно висоту визначити під час проектування з урахуванням пам`яткоохоронного законодавства за погодженням з Міністерством культури України, дотримання нормативних відстаней від оточуючих будівель та споруд, висновків технічного обстеження несучих конструкцій будівлі, містобудівної документації.

Пунктом 5 МУО, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113, обумовлено, зокрема, що об`єкт проектування потрапляє до меж Історичного центру міста, історичного ареалу, центральної розпланувальної зони, зони регулювання забудови другої категорії, згідно з рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 № 979, рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.

Виконати вимоги Законів України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про охорону культурної спадщини", рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 № 979, від 12.05.2006 № 817.

Отримати висновок щодо проектної документації, наданої на розгляд до відповідних спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини в установленому законодавством порядку (Закону України "Про охорону культурної спадщини").

Дозвіл на виконання робіт отримати згідно чинного законодавства у разі необхідності (Закон України "Про охорону культурної спадщини").

Проектну документацію рекомендовано надати на розгляд науково-методичної ради Міністерства культури України та консультативної ради з питань охорони культурної спадщини Департаменту охорони культурної спадщини з врахуванням зауважень, викладених в протоколах рад, при доопрацюванні проектної документації".

Не погоджуючись з вказаними положення МУО, оскільки об`єкт будівництва не розташований в центральній планувальній зоні, а також на момент виникнення спірних правовідносин, межі та режими використання історичного ареалу міста Києва не були затверджені у встановленому законом порядку, позивачі звернулись до суду з цим позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI (далі Закон №3038-VI в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.1 Закону 3038-VI, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією

Відповідно до ст.26 Закону №3038-VІ забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проєктування.

Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження.

Приписами ч.3, 4, 6 ст.29 Закону № 3038-VI визначено, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно ч.5, 8 ст.29 Закону №3038-VI містобудівні умови та обмеження містять планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони, планувальні обмеження використання приаеродромних територій, встановлені відповідно до Повітряного кодексу України).

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.

Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 3) за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Пунктами 2, 3, 9 ч.1 ст.1 Закону №3038-VI визначено, що генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території;

план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Зміст наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності. Такі обмеження також стосуються встановлення додаткових вимог та обмежень для об`єктів будівництва в охоронних зонах пам`яток культурної спадщини та межах історичних ареалів населених місць.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.08.2018 у справі №445/765/16-а, від 27.02.2019 у справі №809/721/18, від 10.10.2019 у справі №260/1499/18, від 20.02.2020 у справі №813/52/13-а від 14.02.2023 у справі №640/24975/21.

Предметом спору у цій справі є скасування окремих положень МУО, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113, для проектування об`єкта будівництва "Реконструкція нежитлових будівель під багатофункціональний комплекс" на вул. Велика Васильківська (колишня вул. Червоноармійська) / вул. Фізкультури, 57-61/3 у Печерському районі міста Києва в частині, якими на позивачів покладено обмеження та обов`язки щодо здійснення будівництва у межах історичного ареалу міста Києва (обмеження гранично допустимої висотності спірного об`єкту реконструкції на рівні 26,8 метрів, а також зазначення, що такий знаходиться в межах центральної планувальної зони, історичного ареалу згідно генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804).

Верховний Суд уже вирішував питання затвердження та чинності меж історичного ареалу міста Києва.

Так, у постанові від 31.01.2023 у справі №640/8728/21 Верховний Суд дійшов наступних висновків:

"… межі історичного ареалу міста Києва були закріплені на нормативному рівні згідно з історико-містобудівним опорним планом міста Києва, який входить до складу "Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року", затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.

Генеральний план міста Києва до 2020 року є нормативно-правовим актом, який офіційно оприлюднено, а історико-архітектурні опорні плани, у яких визначено межі історичних ареалів, є науково-проектною документацією, яка розробляється у складі генеральних планів історичних населених місць, є основою для проектних рішень у генеральних планах та детальних планах територій історичних населених місць. Проєкти реконструкції забудови та території історичних ареалів населених пунктів базуються на матеріалах історико-архітектурних опорних планів як науково-проектної документації з визначенням меж та режимів використання зон охорони пам`яток культурної спадщини....

Оскільки Генеральний план міста Києва є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування з питань планування території населеного пункту, він є обов`язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території, як це встановлено ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

… межі історичного ареалу міста Києва не були затверджені у порядку, передбаченому ст.32 Закону України "Про охорону культурної спадщини", однак це не означає, що цей ареал не існує взагалі і що на цю територію не поширюються вимоги законодавства щодо охорони історико-культурної спадщини і встановлені містобудівною документацією планувальні обмеження.

При цьому обов`язковість виконання вимог генерального плану, у складі якого виконано історико-містобудівний план із визначенням меж історичного ареалу міста Києва, а отже і виконання цієї частини генерального плану, виникає у момент його затвердження Київською міською радою. Визначення меж такого ареалу і затвердження історико-архітектурних опорних планів як науково-проектної документації повинно відбуватись до затвердження самого генерального плану.

… Висновки судів попередніх інстанцій про те, що межі історичного ареалу міста Києва не були визначені у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Судова палата вважає неправильними, оскільки прийнята на виконання ст.32 "Про охорону культурної спадщини" постанова Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318, якою затверджено Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, не набрала чинності станом на момент прийняття рішення Київської міської ради, яким було затверджено Генеральний план міста Києва.

Порядок № 318 офіційно опубліковано в Офіційному віснику України 05.04.2002 та в Урядовому кур`єрі 30.04.2002.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що межі історичного ареалу міста Києва були визначені науково-проектною документацією - "Історико-містобудівний опорний план міста», затвердженою у складі Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року до набрання чинності вищевказаним Порядком.

Отже, вимога норми абзацу 3 ч.3 ст.32 "Про охорону культурної спадщини" щодо визначення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, меж історичного ареалу міста Києва, не могла бути виконана Київською міською радою з об`єктивних причин, оскільки станом на момент прийняття рішення про затвердження генерального плану міста Києва такий порядок чинності ще не набув.

Більше того, нормами Порядку № 318 не вимагалось подання на погодження відповідним органам місцевого самоврядування та затвердження Мінкультури вже існуючих (діючих) і визначених науково-проектною документацією меж історичних ареалів як і не встановлювалось строку для здійснення таких дій.

… На підставі вищезазначеного, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, відповідно до якого положення, зокрема ст.32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" необхідно розуміти так:

- обов`язковість виконання вимог генерального плану населеного пункту, у складі якого виконано історико-містобудівний план із визначенням меж історичного ареалу цього населеного пункту, а отже і виконання цієї частини генерального плану, виникає у момент його затвердження;

- незатвердження науково-проектної документації з визначення меж історичного ареалу відповідно до ст.32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" не зумовлює автоматично нечинності Генерального плану або його скасування, не нівелює вимоги законодавства стосовно обов`язковості цього документа і врахування його вимог під час провадження містобудівної діяльності;

- незатвердження науково-проектної документації із визначенням меж історичного ареалу відповідно до ст.32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" не можуть скасовувати закріпленого на нормативному рівні правового статусу відповідної території як об`єкта культурної спадщини, виводити її з під державної охорони (охорони законом) й порушувати баланс інтересів, досягнутий при затвердженні Генерального плану міста Києва, який розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, є чинним і обов`язковим до виконання, надавати необґрунтовану перевагу приватним інтересам над громадським інтересом територіальної громади міста Києва до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства, який визнається Україною згідно з домовленостями Сторін, досягнутими у Рамковій конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства;

- оскільки на час виникнення спірних правовідносин і прийняття рішення у справі Генеральний план міста Києва та проект планування його приміської зони на період до 2020 року, у якому наявний історико-архітектурний опорний план (науково-проектна документація) з інформацію про зони охорони і межі історичного ареалу, є діючим, ніким не скасованим, а також враховуючи, що станом на час прийняття Генерального плану міста Києва, Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, який визначає процедуру розробки та затвердження зон охорони і меж історичного ареалу, не набув чинності, визначені у Генеральному плані міста Києва зони охорони і межі історичного ареалу м. Києва слід визнавати затвердженими й такі повинні враховуватись суб`єктами господарювання під час здійснення містобудівної діяльності;

- відповідно до імперативних вимог п.17 ч.2 ст.5 Закону України "Про охорону культурної спадщини" будівельні та будь-які інші роботи в межах історичного ареалу населеного пункту не можуть здійснюватися без отримання дозволу від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини."

Застосовуючи наведені вище висновки до цієї справи, суд дійшов висновку, що межі історичного ареалу міста Києва станом на час виникнення спірних, у справі що розглядається, правовідносин, були закріплені на нормативному рівні згідно з історико-містобудівним опорним планом міста Києва, який є частиною "Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року", затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, а тому доводи позивачів про протиправність оскаржуваних положень МУО, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113, в частині обмежень щодо гранично допустимої висотності об`єкта реконструкції, які встановлені текстовою частиною Генерального плану міста Києва, зокрема для збереження історико-культурної спадщини та історичного ландшафту центральної планувальної зони, не можна визнати обґрунтованими.

З цих же мотивів необґрунтованими є також твердження позивачів щодо протиправності спірних МУО, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113, в частині того, що об`єкт проектування знаходиться в межах центральної планувальної зони через відсутність затвердженого у встановленому законом порядку плану зонування території, на якій розташовано об`єкт, оскільки підставою для віднесення місця розташування об`єкта проєктування до центральної планувальної зони є чинний, на час видачі спірних містобудівних умов та обмежень, Генеральний план міста Києва.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.03.2023 у справі №640/34187/21, від 21.03.2023 у справі №640/16819/21, від 16.04.2024 у справі №640/30349/21.

Водночас покликання позивачів на висновки Верховного Суду викладені, у постанові від 27.02.2019 у справі №826/5755/17, є безпідставним, оскільки Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступив від таких у постанові від 31.01.2023 у справі №640/8728/21.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувані у цій справі містобудівні умови та обмеження відповідають вимогам чинного законодавства в сфері регулювання містобудівної діяльності та вимогам містобудівної документації - Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, з урахуванням обмежень, що ним встановлені., а доводи позивачів та представлені ними докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно, відсутні правові підстави для зобов`язання зобов`язати Департамент внести зміни до МУО, затверджених наказом Департаменту від 12.09.2019 №1113, оскільки така вимога є похідною від основної.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного рішення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову приватного вищого навчального закладу "Університет сучасних знань", товариства з обмеженою відповідальністю "Розвиток Ріелті" до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 червня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Приватний вищий навчальний заклад "Університет сучасних знань" (місцезнаходження: вул.Велика Васильківська, 57/3, м.Київ, 03150, );

- Товариство з обмеженою відповідальністю "РОЗВИТОК РІЕЛТІ" (місцезнаходження: вул.Велика Васильківська, 9/2, м.Київ, 01024, );

відповідач:

- Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: вул. Хрещатик, 32, м.Київ, 01001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.