Справа № 160/12270/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Фреш в особі представника Коровая Артема Анатолійовича до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-
29.04.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 29.04.2025 року через систему Електронний суд позовна товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Фреш в особі представника Коровая Артема Анатолійовича до Дніпровської митниці, в якій представник позивача просить суд:
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів, в якому митна вартість визначена не за ціною договору, а за резервним методом, є неправомірним, оскільки митному органу було надано всі необхідні документи, які в повній мірі підтверджували заявлену митну вартість товарів (числові значення складових митної вартості товарів) і жодних розбіжностей такі документи не містили. Посилання ж митного органу, як на підставу виникнення у нього сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, на нижчий ціновий рівень імпортованого позивачем товару порівняно з митним оформленням інших ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, є нормативно необґрунтованими, оскільки лише сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів не свідчить про наявність порушень з боку декларанта та не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 зазначена вище справа розподілена та 30.04.2025 року передана судді Пруднику С.В.
05.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду.
23.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду У задоволенні заява представника Дніпровської митниці Майстренко Вікторії Володимирівни про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
В результаті здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, Дніпровською митницею, було винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000043/1 від 09.04.2025 року, надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA110050/2025/000062 від 09.04.2025 року.
Не погоджуючись із здійсненим відповідачем коригуванням митної вартості імпортованого товару, Товариство звернулось до суду з позовом у даній справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).
Так частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 «Резервний метод» МК України).
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Так, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідачем було зазначено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме:
1) мають розбіжності у банківських платіжних документах «у призначенні платежу у вищезазначених документах, окрім платіжної інструкції від 03.02.2025 № 41, вказано реквізити контракту від 01.12.2021 № 04/CN та реквізити інвойсу - 02/04/CN DD 26.08.2024, що не відповідає номеру наданого до митного оформлення комерційного інвойсу від 26.08.2024 № 02/04/CN_1»;
2) розбіжності в умовах оплати в Контракті та здійсненими позивачем оплатами за товар, унеможливлюють перевірку підтвердження достовірності оплати даної поставки товару, так за контрактом, зазначено, прооплату Покупцем - 50% від суми інвойсу попередня оплата - 50% від суми інвойсу при прибутті контейнерів до морського порту України, а у комерційному інвойсі зазначено інші умови оплати що не коригуються з умовами оплати за контрактом (30%- попередня оплата та 70%- оплачується на протязі 14 робочих днів після отримання копії коносамента);
Згідно ст. 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Статтею 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої Митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом: обґрунтування числового значення митної вартості товарів, (коригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування: інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Згідно положень ст57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів була визначена позивачем за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) на підставі п.1 ч.1 ст. 57 МК України.
Згідно з основним принципом, закріпленим у ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі Оцінка товарів для митних цілей", оцінка вартості товару для митних цілей, з якого розраховуються митні платежі, має базуватися на дійсній вартості товару.
Сторони повинні визнавати чинність загальних принципів оцінки, передбачених наступними пунктами цієї статті, і вони зобов`язуються втілювати такі принципи щодо всіх товарів, які підлягають стягненню мит чи інших зборів, (*) або імпортним чи експортним обмеженням, основаним на вартості товару чи регульованим будь-яким способом на основі вартості. Більш того, вони повинні, на запит іншої сторони, переглянути дію будь-яких своїх законів чи правил стосовно оцінки вартості для митних цілей у світлі цих принципів. Сторони можуть вимагати від сторін звітів про заходи, вжиті ними на виконання положень цієї статті.
a) Оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*)
b) Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*)
Національним законодавством, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається у відповідності до розділу XI Митного кодексу України.
Частинами 1, 2 та 4 статті 86 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися поданням митному органу супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається КМ України або уповноваженим ним органом.
Частиною 2 ст. 53 МК України, визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товару. Так, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу)
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контракт на купівлю канцелярського приладдя - папки з лицьовою поверхнею із пластмаси (папка з кнопкою А5+, папка на гумках А4+, папка на блискавці А4+), торгівельної марки «BOURGEOIS» їх вартість та умови поставки:
01 грудня 2021 року, між позивачем (Покупець) та Компанією YIWU KAHUA PRINTING CO.,LTD (China), Китай (Продавець), був укладений Контракт № 04/CN.
Згідно п.1. вищезазначеного Контракту Продавець зобов`язаний продати, а Покупець прийняти і оплатити продукцію, асортимент та кількість якої по кожній партії вказується у відповідних інвойсах, що є невід`ємною частиною даного Контракту.
Розділом 2 Контракту передбачено, що ціни на Товар узгоджуються на кожну партію Товару. Ціни встановлюються в Доларах США і мають бути вказані в інвойсах до даного дійсного Контракту. Загальна сума Контракту складає суму всіх інвойсів за цим контрактом.
Пунктом 3.1. визначено, що Покупець оплачує Товар банківським переказом на валютний рахунок Продавця наступним чином:
- 50% від суми інвойсу попередня оплата (декількома платежами).
- 50% від суми інвойсу при прибутті контейнерів до морського порту України.
Розділом 4. Контракту зазначається, що поставка Товару здійснюється згідно Інкотермс-2010 на умовах, вказаних в інвойсах до дійсного Контракту.
Продавець повідомляє Покупцю про відвантаження протягом 24 (двадцяти чотирьох) годин після митного оформлення Товару засобами факсимільного зв`язку копії супровідних документів. Отримувачами и відправниками Товару за цим Контрактом можуть бути треті сторони. Датою поставки Товару вважається дата митного оформлення Товару в країні Продавця, яка підтверджується штемпелем митних органів на документах, що супроводжують товар.
Вантаж супроводжують наступні супровідні документи: рахунок-фактура (інвойс); транспортна накладна (коносамент); пакувальний лист; копія експортної декларації.
Відповідно до п. 12.1 Контракту, будь-які зміни та доповнення до дійсного Контракту дійсні лише у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками обох Сторін.
Між Сторонами Контракту, 01 січня 2024 року, було підписано Додаткову угоду № 1 до Контракту 04/CN від 01 грудня 2021р, згідно якої Сторони домовились викласти пункт 3.1. розділу 3 Контракту у наступній редакції: 3.1 Покупець оплачує Товар банківським переказом на валютний рахунок Продавця наступним чином:
- 30% від суми інвойсу попередня оплата (декількома платежами).
- 70% від суми інвойсу протягом 14 робочих днів після отримання копії Коносаменту.
У всьому іншому умови Контракту залишаються незмінними.
На виконання умов Контракту, Продавець виставив 26.08.2024 інвойс №02/04/CN_1 на загальну суму 41 823,20 доларів США за канцелярські папки з лицьовою поверхнею із пластмаси, торгівельної марки «BOURGEOIS» в асортименті кількістю 117 900 штук.
Покупець (позивач) оплачував вищезазначений інвойс декількома платежами:
- 17.10.2024 року у розмірі 9500,00 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах №38 від 17.10.2024, в якій в розділі «інші деталі» зазначено6 дані про отримувача, номеру договору та інвойсу, а саме: Китай, YIWU KAHUA PRINTING CO.,LTD,PRPMNT FOR PLASTIC FOLDERS AND BAGS ACC CNTR N 04/CN DD 01.12.2021, INV. 02/04/CN DD 26.08.2024, POL:CN, POD:UA. CHINA (3926;
- 14.11.2024 року у розмірі 4 912,40 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах №39 від 14.11.2024 року, в якій призначення платежу зазначено: «PRPMNT FOR Plastic folders and bags ACC CNTR N 04/CN DD 01.12.2021, inv. 02/04/CN dd 26.08.2024, POL:CN, POD:UA. CHINA (3926,4202)»;
- 03.02.2025 року в сумі 9500,00 доларів США за платіжної інструкцією №41 від 03.02.2025 року, призначення платежу PRPMNT FOR Plastic folders and bags ACC CNTR N 04/CN DD 01.12.2021, inv. 02/04/CN1 dd 26.08.2024, POL:CN, POD:UA. CHINA (3926,4202).
На виконання умов Контракту, Продавцем на адресу позивача відправлено ще інший Товар, за іншим інвойсом, який ще не прибув на територію України але Покупцем вже здійснюються платежі за нього і тому до оплати за було зараховано і доплата в кості повного розрахунку за першим інвойсом 02/04/CN1 від 26.08.2024 року:
- 26.02.2025 року в сумі 9500,00 доларів США за платіжною інструкцією №42 від 26.02.2025 року, де також серед деталей зазначено: Китай, YIWU KAHUA PRINTING CO.,LTD,PRPMNT FOR PLASTIC FOLDERS AND BAGS ACC CNTR N 04/CN DD01.12.2021, INV. 02/04/CN2 DD 26.08.2024, POL:CN, POD:UA. CHINA (392.
Умови Контракту № 04/CN від 01.12.2021 року та додаткової угоди № 1 від 01.01.2024 року, за інвойсом № 02/04/CN_1 від 26.08.2024р, Сторонами виконані в повному обсязі, а на дату написання позовної заяви проведено повний розрахунок з Продавцем.
Таким чином, вартість Товару за вищезазначеним Контрактом, згідно з інвойсом №02/04/CN_1 від 26.08.2024р. склала 41 823, 20 доларів США.
Транспортування товару та його вартість до митного кордону України Транспортування товару за інвойсом 02/04/CN_1 від 26.08.2024, відбувалося однією партією, на яку Позивач надав копії договору транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2019 № SC/AF-010560.
За предметом вказаного договору транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2019 № SC/AF-010560, який було укладено між ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА»(експедитор) та ТОВ «КОМПАНІЯ «ФРЕШ» (замовник), пункт 1.1., зазначено, що Експедитор за оплату і за рахунок Замовника, надає замовникові комплекс послуг з організації та забезпечення перевезення імпортних, експортних транзитних вантажів Замовника і вантажів Замовника в 20, 40- та понад 40-футових контейнерах стандартів ISO, в тому числі й збірних вантажів від місця, зазначеного Замовником, до місця призначення різними видами транспорту за обумовленим маршрутом, включаючи організацію та забезпечення, в залежності від маршруту:
-розробки оптимального маршруту перевезення контейнерів з вантажами Замовника;
-організація доставки організації перевезення контейнерів з вантажами замовника морським та/або річковим видом транспорту;
- організація міжнародного авіаперевезення вантажів;
- оплати від імені та за рахунок замовника всіх мит зборів та інших обов`язкових платежів пов`язаних з митними оформленням вантажів замовника;
- організація страхування вантажів;
- організація перевалки контейнерів з вантажами замовника з одного виду транспорту на інший на території портів спеціалізованих контейнерів і складських терміналів у тому числі організація вантажно-розвантажувальних робіт та зберігання;
- організація стафірування та консолідації вантажів у контейнери для подальшого відправлення зазначеним видом транспорту або розташування контейнерів з вантажем замовника;
- організація надання третім особам для замовника послуг пов`язаних із сепаруванням кріпленням/спецкріпленням вантажу в транспортному засобі;
- організація та сприяння в проведенні митного оформлення вантажів замовника контейнерів з вантажами замовника під час перетину державного кордону України;
- організація та сприяння в документальному оформленні вантажу відповідно до чинного Законодавства України нормативних актів що діють у морських портах і на окремих видах транспорту;
- організація доставки перевезення вантажів і контейнера з вантажами замовника авто- або залізничним транспортом;
- організація та або самостійне надання інших послуг необхідність у яких може виникнути в ході організації та забезпечення комплексу вищезазначених послуг у тому числі але не обмежуючись, оформленням документів, контроль місцезнаходження вантажу, організація зберігання, зважування, сканування і таке інше.
Всі послуги з організації та доставлення товару за інвойсом 02/04/CN_1 від 26.08.2024 позивачу, були надані експедитором (ТОВ «ДСВ Логістика) на виконання умов договору транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2019 № SC/AF-010560.
Згідно з довідкою про транспортні витрати, видану ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» 24.03.2025 № SIEV00140960, послуги з доставлення товару на митну територію України, склали 188 561,63 грн., до яких увійшли: послуги з міжнародного перевезення вантажу NINGBO,CHINA - GDANSK,POLAND - 140 361,26 грн.; локальні витрати в порту прибуття - 11 157,66 грн.; послуги з міжнародного залізничного перевезення вантажу за маршрутом Гданськ - м/п Мостиська склали 37 042,71 грн.
На підтвердження транспортування товару, позивачем, окрім самого договору від 09.01.2019 № SC/AF-010560 та довідки 24.03.2025 № SIEV00140960, було надано копію рахунку на оплату транспортних послуг від 24.03.2025 № UA10002965.
Таким чином, вартість транспортування до митного кордону України, яка увійшла у митну вартість Товару складає 188 561,63 грн.
Отже, митна вартість (фактурна вартість) самого товару (папки на блискавці у кількості 117 900 штук) склала 41 823,20 доларів США (1 734 771,97 грн. за курсом 41,4787 грн. за 1 долар США на дату декларування), вартість його доставки до митного кордону України 188 561,63 грн., а всього: 1 923 333,60 грн.
Всі складові митної вартості зрозумілі, прозорі та доводяться документами, копії яких містяться у матеріалах справи.
Також, до транспортно-експедиційної компанії - ТОВ "ДСВ ЛОГІСТИКА", було зроблено адвокатський запит для отримання роз`яснень та надання копії акту приймання передачі наданих послуг щодо міжнародного залізничного перевезення вищезазначеного вантажу за маршрутом Гданськ - митний пост Мостиська. Після отримання відповіді та копій документів, вони будуть долучені до матеріалів справи. Однак, не дивлячись на наявність всіх підтверджуючих документів, відповідачем було винесено оскаржуване рішення UA110050/2025/000043/1 від 09.04.2025, яким вказану вартість було відкориговано.
Щодо оскаржуваного рішення відповідача про коригування митної вартості товарів UA110050/2025/000043/1 від 09.04.2025.
До зазначеної ЕМД Позивач додав наступні документи:
- копію контракту № № 04/CN від 01.12.2021 року;
- копію додаткової угоди № 1 від 01.01.2024 року до контракту № 04/CN;
- копію комерційної пропозиції 02/04/CN від 26.08.2024р. FOLDERS of plastic. (з переліком продукції);
- копію прайс-листу 02/04/CN від 26.08.2024р.;
- копію інвойсу № 02/04/CN_1 від 26.08.2024р.;
- копію пакувального листа № 02/04/CN_1 від 26.08.2024р. CONTAINER №CAAU8444016;
- оригінальний сертифікат №С25МА2Е71М550001, виданий ТОВ «Компанія Фреш» на 117900 штук папок, згідно інвойсу № 02/04/CN_1 від 26.08.2024р;
- договір на транспортно експедиторське обслуговування №SC/AF-010560 від 09.01.2019р.;
- рахунок на оплату за транспортно-експедиційні послуги від 24.03.2025 №UA10002965;
- довідку про надані послуги з доставки вантажу від 24.03.2025 № SIEV00140960.
Як вже зазначалося, за попередньо поданою ЕМД було заявлено митну вартість товару за контрактом - 41 823, 20 доларів США (курс 41,4787 грн за 1 долар США) за курсом на день подачі декларації 1 734 771,97 грн. та вартість міжнародного перевезення вантажу з NINGBO,CHINA до митного кордону України - 188 561,63 грн., що в загальному підсумку склало 1 923 333,60 грн.
Однак, відповідач не взяв до уваги отримані документи, не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості та виніс рішення про коригування митної вартості товарів № UA110050/2025/000043/1 від 09.04.2025, за другорядним - резервним методом, встановивши вартість товару за ЕМД на рівні 2 667 126,10 грн., та надав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110050/2025/000062 від 09.04.2025р.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до розділу 1, пункту 2.1. Контракту № 04/CN від 01.12.2021р., передбачено, що Продавець зобов`язаний продати, а Покупець прийняти і оплатити продукцію, асортимент та кількість якої по кожній партії вказується у відповідних інвойсах, що є невід`ємною частиною даного Контракту.
Згідно з Додатковою угодою № 1 від 01.01.2024 року до Контракту 04/CN від 01.12.2021р, пункт 3.1 Контракту викладено в такій редакції: «Покупець оплачує Товар банківським переказом на валютний рахунок Продавця наступним чином:
- 30% від суми інвойсу попередня оплата (декількома перерахунками).
- 70% від суми інвойсу протягом 14 робочих днів після отримання копії Коносаменту.
Крім того, за загальними правилами передбаченими Цивільним кодексом України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. ст.692,693 ЦК України).
Пунктом 2.2 Порядку №216 передбачено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Чинним національним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання в банківському платіжному документі на інвоис та/ або проформу, чи номер замовлення.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18.
З цього приводу суд зазначає наступне.
По-перше: що саме мав на увазі митний орган, зазначаючи, що прайс-лист виданий після оформлення угоди і чому він не відповідає вимогам п.2. ч.2 ст. 52 МКУ, в якій зазначаються, що декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Яким чином прайс-лист не відповідає цим вимогам і що саме не піддається обчисленню в ньому, виходячи з того, що в прайс листі зазначена вся інформація про товар: код кожного товару виробника (з Р020 по Р0265); штрихкод кожного товару (Barcode); назву товару (Item Name); його розміри; товщина; пакування; кількість в коробці; вартість в доларах США в Китаї.
Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, дійсна вартість - це ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції. Згідно загальносвітової практики прейскурант (прайс-лист) та комерційна пропозиція має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару.
Виходячи з такого, незрозумілим є висновок відповідача про те, що прайс-лист та комерційна пропозиція №02/04/CN від 26.08.2024р, не містять достовірних відомостей про визначення митної вартості та за висновком відповідача, вони не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (п.2 ч.2 ст. 52 МКУ).
Також за повідомленням митного органу, у наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо вартості додаткових витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів. Виявлені невідповідності викликають сумніви у достовірності наданих даних, що унеможливлює перевірку числового значення всіх понесених витрат на транспортування. У зв`язку із чим, числове значення митної вартості та її складові згідно наданих товаросупровідних документів не підтверджено.
Підставою для такого висновку зазначено наступне: аналіз транспортних (перевізних) документів, зазначених в графі № 44 ЕМД, в частині повноти включення транспортних витрат при міжнародному перевезені товарів за єдиним міжнародним документом свідчить про наявність ризиків розрахунку величини фактично понесених витрат. Підґрунтям для наявності сумнівів щодо повноти включення сум транспортних витрат за операціями з постачання послуг з міжнародних перевезень за єдиним міжнародним перевізним документом, понесених перевізниками за межами митної території України, є відсутність в наданих документах інформації з вартості послуг за всіма складовими маршруту міжнародного перевезення за єдиним міжнародним перевізним документом, відомостей щодо співвідношення протяжності маршруту від місця завантаження товару до пункту пропуску на кордоні України та від пропуску на кордоні України до місця призначення.
Так, у п. 20 ДМВ до ЕМД включено загальну суму транспортних витрат на перевезення товару до пункту пропуску в Україні в сумі 188 561,63 грн.
Згідно умов контракту оцінювана партія товару слідує на комерційних умовах поставки FOB NINGBO CHINA. На вказаних умовах поставки FOB покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару та понести витрати, пов`язані з доставкою товару до місця призначення відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс). На вказаних умовах поставки до обов`язків продавця належить витрати, пов`язані з навантаженням товару на борт судно.
Суд вважає, що відповідачем в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення від 09.04.2025 р. №UA110050/2025/000062 та в тексті рішення про коригування митної вартості товарів вартості від 09.04.2025 №UA110050/2025/000043/1 не наведено ґрунтовних пояснень щодо невідповідності та/або недостовірності даних в наданих позивачем документах для підтвердження витрат на транспортування.
Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012р "Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу, надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт наданих послуг)від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт сплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.
Так, транспортування товару за інвойсом 02/04/CN_1 від 26.08.2024, відбувалося однією партією, на яку позивач надав копії договору транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2019 № SC/AF-010560.
За предметом вказаного договору транспортно-експедиторського обслуговування від 09.01.2019 № SC/AF-010560, який було укладено між ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА»(експедитор) та ТОВ «КОМПАНІЯ «ФРЕШ» (замовник), пункт 1.1., зазначено, що Експедитор за оплату і за рахунок Замовника, надає замовникові комплекс послуг з організації та забезпечення перевезення імпортних, експортних транзитних вантажів Замовника і вантажів Замовника в 20, 40- та понад 40-футових контейнерах стандартів ISO, в тому числі й збірних вантажів від місця, зазначеного Замовником, до місця призначення різними видами транспорту за обумовленим маршрутом, включаючи організацію та забезпечення, в залежності від маршруту.
Як зазначалось позивачем вище, що всі послуги з організації та доставлення товару за інвойсом 02/04/CN_1 від 26.08.2024 позивачу, були надані експедитором (ТОВ «ДСВ Логістика) на виконання умов договору транспортно-експедиторськогообслуговування від 09.01.2019 № SC/AF-010560.
Для підтвердження витрат на транспортування, окрім самого договору від 09.01.2019 № SC/AF-010560 було надано: копію рахунку на оплату транспортних послуг від 24.03.2025 № UA10002965 в якому зазначалось: послуги з міжнародного перевезення вантажу NINGBO,CHINA - GDANSK,POLAND; Локальні витрати в порту прибуття; послуги з міжнародного залізничного перевезення вантажу за маршрутом Гданськ - м/п Мостиська; послуги з міжнародного залізничного перевезення вантажу за маршрутом м/п Мостиська Самар (Новомосковськ); Транспортно-експедиторські послуги на території України.
Окрім цього було надано довідку про транспортні витрати, видану ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» 24.03.2025 № SIEV00140960, послуги з доставлення товару на митну територію України, склали 188 561,63 грн., до яких увійшли: послуги з міжнародного перевезення вантажу NINGBO,CHINA - GDANSK,POLAND - 140 361,26 грн.; локальні витрати в порту прибуття - 11 157,66 грн.; послуги з міжнародного залізничного перевезення вантажу за маршрутом Гданськ - м/п Мостиська склали 37 042,71 грн.
Таким чином, позивачем було підтверджено вартість транспортування до митного кордону України, у сумі 188 561,63 грн.
У відповідності до п.14 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок на оплату та довідка про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Таким чином, надані позивачем документи є достатніми для підтвердження витрат на транспортування товару.
Право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання. Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. При цьому митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
З цього вбачається, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам, не вказав, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові. Тому, висновок відповідача про відсутність «документального підтвердження повноти включення складових вартості та відсутність документального підтвердження ціни» є необґрунтованим та протиправним.
Щодо обраного відповідачем методу коригування митної вартості.
Пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598. Враховуючи подібні фізичні характеристики товарів та асортимент оцінюваних товарів, оформлених за ЕМД від 27.02.2025 № UA209230/2025/018015, коригування митної вартості здійснено з урахуванням основної одиниці виміру, відповідно до товарної номенклатури Митного тарифу України (УКТ ЗЕД), затвердженого Законом України «Про митний тариф України» від 04.06.2020 №674-ІХ (кілограм).
Отже, визначаючи митну вартість товару відповідач керувався інформацією про митну вартість товарів, яку подано до митного оформлення іншим декларантом, від іншого виробника, за іншою торговою маркою на інших комерційних умовах. Також ним не враховано, що товари в даному випадку є штучними виробами та мають різні технічні показники, характеристики, розміри та вартість. Вищезазначене порівняння товарів не містить жодних відомостей про їх подібність. Тому некоректним є також визначення митної вартості шляхом визначення одиниці виміру товару - кілограм, оскільки, крім вищенаведеного, партії товару можуть давати як велику кількість папок з меншою вагою так і малу кількість папок з більшою вагою.
Відповідач, з посиланням на п.3 ст. 337 МКУ провів контроль співставлення автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних ресурсах митних органів.
Відповідно до ст. 33 Митного кодексу України митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.
Відповідач повідомив про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного прийнято рішення про коригування митної вартості від 09.04.2025 № UA110050/2025/000043/1. Пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598. Враховуючи подібні фізичні характеристики товарів та асортимент оцінюваних товарів, оформлених за ЕМД від 27.02.2025 № UA209230/2025/018015, коригування митної вартості здійснено з урахуванням основної одиниці виміру, відповідно до товарної номенклатури Митного тарифу України (УКТ ЗЕД), затвердженого Законом України «Про митний тариф України» від 04.06.2020 №674-ІХ (кілограм).
Митний орган під час співставлення Товарів не навів характеристик товару, його розмірів, товщини, матеріал з якого він вироблений і т. ін. за ЕМД від 27.02.2025 №UA209230/2025/018015, не провів належного порівняння за технічними, індивідуальними характеристиками зазначених Товарів і, відповідно, не довів їх подібності (аналогічності), тобто не довів факту, що вони є взаємозамінними, а обмежився лише фразою «враховуючи подібні фізичні характеристики товарів та асортимент оцінюваних товарів, оформлених за ЕМД від 27.02.2025 № UA209230/2025/018015», коригування митної вартості здійснено з урахуванням основної одиниці виміру, відповідно до товарної номенклатури Митного тарифу України (УКТ ЗЕД), затвердженого Законом України «Про митний тариф України» від 04.06.2020 №674-ІХ (кілограм).
Без доведення подібності (аналогічності) даних Товарів, навіть за наявності у Відповідача інформації щодо вищих рівнів митної вартості схожих товарів, митне оформлення яких вже здійснено не може свідчити про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Відповідно до ч.2, 3, 4 ст. 60 Митного кодексу України, під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
Так, у вибраній відповідачем ЕМД від 27.02.2025 № UA209230/2025/018015, обраної для коригування митної вартості, товаром, що переміщується через митний кордон України, серед іншого зазначено «папка пластикова Deli», яка у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).
Відповідно до п.3.8. Постанови Пленуму ВАСУ, Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012р. від 13.03.2017 р. № 2, проаналізувавши норми МК України, суд прийшов висновку, що Відповідач зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. Відповідні висновки викладені в тій же Постанові Пленуму ВАСУ.
В порушення положень ст. 55 МК України відповідач в оскаржуваному рішенні не зазначив наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу.
Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Отже, чинним законодавством чітко врегульовано, що застосування резервного методу, здійснюється лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, та виключно після процедури консультацій між митним органом та декларантом, в ході яких декларант обґрунтовує неможливість застосування основного та наступних методів.
В порушення чинного законодавства відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не обґрунтовано причини не застосування попередніх методів і застосування останнього - резервного методу.
Крім того, єдиною підставою для коригування митної вартості товарів для Відповідача слугувала інформація з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі - ЄАІС) ДФС України щодо митного оформлення подібних (аналогічних) товарів з вищим рівнем митної вартості.
З цього приводу Верховний Суд в своїй постанові від 04.09.2018 р., у справі №818/1186/17 звернув увагу, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Варто зазначити, що за сталою та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 14.07.2020 року у справі №809/1734/16, від 10.06.2021 року у справі №815/6854/17, від 21.10.2021 року №420/4820/19) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
З огляду на викладене, відповідачем, ані спростовано заявлену першим методом митну вартість товару, ані доведено рівень вартості товару, що встановлено в оскаржуваному рішенні шляхом використання резервного методу.
Відповідач повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення (у цьому випадку рішення про відмову у митному оформленні товару); відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
У свою чергу декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено митним органом.
Відповідачем не вказувалися документи з вичерпного переліку передбаченого частиною третьою статті 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом. Так, починаючи відповідач наводив лише коментарі до вже наданих документів.
Інші розбіжності, на які вказав відповідач, не впливають на числові значення складових митної вартості товарів і не позбавляють позивача права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.
Таким чином, відповідачем протиправно скориговано митну вартість товару та винесено рішення про коригування митної вартості товарів.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Виходячи з викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими і їх необхідно задовольнити у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 3028 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 3028 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно з підпунктом 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.
При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду подано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (серія ДП №3366) відносно адвоката Коровая А.А.; копію ордера на надання правничої допомоги від 28.04.2025 року (серія АЕ №1378310); копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2024 року; копію додаткової угоди №1 від 09.04.2025 року до договору про надання правової допомоги від 01.09.2024 року.
Суд також вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.02.2020 року (№ провадження К/9901/95/200), відповідно до якої (п.23) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Так, суд зауважує, що з урахуванням предмету позову, зазначена справа є справою незначної складності та типовою у спорах. Також, суд зауважує, що по вказаній категорії справ є значна кількість усталеної судової практики, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії.
До того ж, розгляд даної справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
З огляду на вищевикладене, враховуючи співмірність заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, внаслідок якого сталось порушення прав позивача, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.
З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання представника позивача про розподіл судових витрат.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. підлягають стягненню з Дніпровської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Фреш в особі представника Коровая Артема Анатолійовича до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник