Справа № 420/40624/24
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди для військовослужбовців під час дії воєнного стану за період лікування, внаслідок поранення отриманого під час захисту Батьківщини та за період відпустки за станом здоров`я в разі отримання тяжкої травми за періоди з 16 грудня 2022 року по 15 січня 2023 та з 27 січня 2023 по 23 березня 2023 року в розмірі: 242 580,68 гривень;

зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду для військовослужбовців під час дії воєнного стану за період лікування та відпустки за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення отриманого під час захисту Батьківщини за період з 16 грудня 2022 року по 15 січня 2023 та з 27 січня 2023 по 23 березня 2023 року в розмірі: 242 580,68 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 березня 2022 року позивач отримав мінно-вибухову травму, внаслідок влучання пострілу танку в бетонну плиту на відстані 2 метра. 04 квітня 2022 року внаслідок стрибка з другого поверху п`ятиповерхівки за адресою: АДРЕСА_1 , отримав травмування спини. 10 квітня 2022 року, знаходячись на позиції за адресою Будівельників, 101, внаслідок влучання танку, позивача засипало уламками будівлі, військовослужбовці полку «Азов» дістали позивача з під завалу, надали першу медичну допомогу та відправили на КСП «Титан». 17 квітня 2022 позивач прибув на «Азовсталь» де в подальшому перебував на позиції. 16 квітня 2022 року командиром полку « ОСОБА_2 » було прийнято рішення про здачу в полон. З 16 травня 2022 року по 24 листопада 2022 року позивач перебував в полоні в російській федерації. В полоні знаходився під постійними засобами фізичного впливу (киянки, дерев`яні палки, шокер), били по всьому тілу і не зупинялися до тих пір доки вважали за потрібним. Жодна медична допомога полоненим не надавалася. 24 листопада 2022 року позивач звільнений з полону. З 25 листопада 2022 року по 16 грудня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Головний медичний центр МВС України», що підтверджується відповідною випискою № 4990 від 16 грудня 2022 року. 16 грудня 2022 року пройшов ВЛК, відповідно до рішення якої Позивачу була надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. З 17 грудня 2022 по 15 січня 2023 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я. З 16 січня 2023 року повернувся до в/ч НОМЕР_1 НГУ. З 27 січня 2023 року по 10 лютого 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у ЛзП ТМО МВС України по Одеській області з діагнозом: наслідки мінно-вибухової травми (анамнестично березень, квітень 2022 року), ЗЧМТ, струс головного мозку, акубаротравми у вигляді цереброваскулярної недостатності, помірно вираженого ангіодистонічного, цефалгічного синдрому, хронічна двобічна нейросенсорна туговухість на обидва вуха, тощо. 14 лютого 2023 року повторно пройшов ВЛК, відповідно до рішення якої потребував реабілітації у МРЦ «Південний Буг», м.Хмільник Вінницької області на 21 календарний день. З 11 лютого 2023 року по 03 березня 2023 року перебував на реабілітації в МРЦ «Південний Буг», що підтверджується відповідною довідкою. Після перебування на реабілітації було рекомендовано продовжити лікування в умовах стаціонару. З 06 березня 2023 року по 23 березня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у ЛзП ТМО МВС України в Одеській області, що підтверджується відповідною випискою № 23/0480 від 23 березня 2023 року. 23 березня 2023 року після закінчення лікування пройшов ВЛК, відповідно до рішення якої встановлено причинний зв`язок травми Так, пов`язана із захистом Батьківщини та визнаний придатним для подальшого проходження військової служби. Ступінь тяжкості травми ВЛК не встановлювався. 26 травня 2023 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про проведення перерахунку та виплати додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я. Відповідно до листа від 02 серпня 2023 року ВЛК ДУ «Головний медичний центр МВС», при проведенні огляду ВЛК 16 грудня 2022 року у військовослужбовця були відсутні акти про нещасний випадок та довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), тому ступінь тяжкості не встановлювався. 08 вересня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 НГУ був складений акт про комісійне рішення щодо виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту. Відповідно до комісійного рішення військова частина вирішила, що підстави для виплати додаткової винагороди за період відпустки за станом здоров`я з 16 грудня 2022 по 15 січня 2023 року відсутні. По інших періодах остаточного рішення комісією прийнято не було через суперечності в медичних документах. Було зобов`язано Начальника медичної служби направити запит до ДУ «ТМО МВС України» стосовно інформації про перебування у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини старшого солдата ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в період з 27 січня 2023 року по 10 лютого 2023 та з 06 березня 2023 по 23 березня 2023 року. По отриманню відповіді повторно розглянути питання щодо виплати додаткової винагороди. 27 лютого 2024 року було винесено комісійне рішення військової частини НОМЕР_1 НГУ № 220 згідно з яким ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті додаткової винагороди за всі періоди перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я. Листом від 28 травня 2024 року ДУ «ТМО МВС по Одеській області» повідомила, що ступень тяжкості поранень не встановлювався при огляді ВЛК 14 лютого 2023 року згідно проведення ВЛК на відповідний період. Тому для встановлення ступеня тяжкості травм ОСОБА_1 йому необхідно повторно пройти ВЛК. З 28 червня 2024 по 12 липня 2024 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України» з метою проведення обстеження та огляду ВЛК для встановлення ступеня тяжкості раніше отриманих травм (поранень) та визначення ступеня придатності до військової служби. 12 липня 2024 року Позивач пройшов огляд ВЛК, відповідно до Довідки № 329/4 наслідки мінно-вибухової травми (анамнестично березень, квітень 2022 року); закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, посттравматичний синдром, акубаротравма тощо, - ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Відповідно до класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого Наказом МОЗ України від 04 липня 2007 р. № 370, відноситься до категорії тяжких травм. 01 серпня 2024 року відповідно до п.3. наказу №220 командира відповідача було припинено (розірвано) контракт про проходження громадянином України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків військової частини та всіх видів забезпечення позивача. Також було зазначено, що: - щорічну основну відпустку за 2024 рік позивач не використав у кількості 18 днів; - відпустку як УБД не використав у кількості 56 календарних днів; - допомога на оздоровлення за 2024 рік виплачувалась; - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових умов за 2024 рік виплачувалась; - було вирішено виплатити компенсацію за невикористані 18 календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік; - було вирішено виплатити компенсацію за 56 календарних днів як УБД; - було вирішено виплатити одноразову грошову вихідну допомогу за 4 роки та премію за період 01 серпня 2024 року в розмірі 530% від посадового окладу. Також було зазначено час вислуги. Позивач зазначає, що З 16 грудня 2022 року всупереч вимогам Порядку виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України затвердженого Наказом МВС України № 37 від 26.01.2023 року припинені виплати додаткової винагороди в повному обсязі, хоча перебував на стаціонарному лікуванні, реабілітації в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з тяжкою травмою з 17.12.2022 року по 23.03.2023 року внаслідок лікування травм, отриманих під час захисту Батьківщини. Причинний зв`язок травм, поранень Позивача із захистом Батьківщини встановлено відповідно до акту Н-1 № 7 про нещасний випадок (в тому числі поранення) від 30 січня 2023 року, відповідно до акту розслідування нещасного випадку (поранення) Н-5 від 30 січня 2023 року, відповідно до Довідок ВЛК № 77/4 від 14 лютого 2023 року, № 221/4 від 23 березня 2023 року, №329/4 від 12 липня 2024 року. Заборгованість з додаткової винагороди складає: Грудень 2022 року 33871,00 гривень (66 129,03 гривень військової частиною сплачено); Січень 2023 року 34 516,13 гривень (за 15 днів відпустки за станом здоров`я та 5 днів перебування на стаціонарному лікуванні з 27.01.2023 по 31.01.2023 року, 30 000 гривень в/ч виплачено); Лютий 2023 року 100 000,00 гривень; Березень 2023 року 74193,55 гривень (за 23 дні перебування на лікуванні); Разом: 242 580,68 гривень. З урахуванням зазначеного, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що перебування позивача в період з 17.12.2022 по 15.01.2023 у відпустці за станом здоров`я відповідає вимогам постанови КМУ №168 від 28.02.2022 та Порядку затвердженого наказом МВС № 729 від 01.09.2023 та є законні підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень за період з 17.12.2022 по 15.01.2023 позивачу. Перебування старшого солдата ОСОБА_1 в період з 27.01.2023 по 10.02.2023 та з 06.03.2023 по 23.03.2023 на стаціонарному лікуванні в ДУ « ТМО МВС України в Одеській області» відповідає вимогам постанови КМУ №168 від 28.02.2022, Порядку затвердженого наказом МВС № 729 від 01.09.2023 та є законними підставами для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень за період з 27.01.2023 по 10.02.2023 та з 06.03.2023 по 23.03.2023 позивачу. Згідно з довідкою про отримані доходи позивачу за період з 16.12.2022 по 15.01.2023, з 27.01.2023 по 23.03.2023 не виплачувались додаткові винагороди для військовослужбовців під час дії воєнного стану за період лікування, внаслідок поранення отриманого під час захисту Батьківщини та за період відпустки за станом здоров`я в разі отримання тяжкої травми в розмірі 100 000 гривень. Щодо перебування з 11.02.2023 по 03.03.2023 старшого солдата ОСОБА_1 на реабілітації у Медичному реабілітаційному центрі «Південний Буг» МВС України м. Хмільник комісією при дослідженні Довідки з Медичного реабілітаційного центру «Південний Буг» МВС України м. Хмільник встановлено, що позивач перебував на реабілітаційному лікуванні з 11.02.2023 по 03.03.2023. Про стаціонарне лікування нічого у цій довідці не сказано. Пунктом 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень, включаються особи, зазначених у цьому пункті, у тому числі ті, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Відповідно до пп.1) п.15 «ОСОБЛИВОСТЕЙ виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України затвердженого наказом МВС № 729 від 01.09.2023: 1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки; Відповідно до вказаних норм законодавства передбачено, що виплата додаткової винагороди проводиться лише тим військовослужбовцям, які перебувають на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням, лікування в реабілітаційних закладах охорони здоров`я, не є тотожним до стаціонарного лікування. А тому виплата додаткової винагороди за час такого лікування не здійснюється. Таким чином відповідачем не встановлено законних підстав згідно норм постанови КМУ№168 від 28.02.2022 , Порядку затвердженого наказом МВС № 729 від 01.09.2023 для виплат додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за перебування з 11.02.2023 по 03.03.2023 на медичній реабілітації у Медичному реабілітаційному центрі «Південний Буг» МВС України м. Хмільник за медичними показниками отриманого раніше поранення позивачем. В цій частині позову відповідач не визнає заявлених позовних вимог і, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 був військовослужбовцем та проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 НГУ.

Згідно з актом розслідування нещасного випадку (поранення) від 30.01.2023 за формою Н-5 та актом про нещасний випадок (у тому числі поранення) №7 від 30.01.2023 за формою Н-1, ОСОБА_1 14 січня 2022 року солдат ОСОБА_1 був відряджений в зону проведення ООС в м. Маріуполь, а саме на блокпост 3С002 для виконання бойових завдань, де займав посаду гранатометника 3 відділення окремого взводу НОМЕР_2 окремого батальйону. 02.03.2022 022 близько 14:00 годині по блокпосту був здійснений мінометний обстріл, який тривав 10 хвилин. Через півтори дві години після обстрілу зі сторони н.п. Агробази через лісосмугу в їхньому напрямку виїхали 4 танки, офіцер в/ч НОМЕР_3 позивний „Містер» у званні майор прийняв рішення та дав команду займати кругову оборону для відсічі нападу противника. Танк влучив в бетонну плиту біля даного військовослужбовця на відстані 2 м., в наслідок вибуху у солдата було запаморочення, біль в голові, нудота, шум у вухах, часткова втрата свідомості. Військовослужбовці в/ч НОМЕР_3 надали першу медичну допомогу та не давали втратити свідомість. 04.04.2022 року в наслідок стрибка з другого поверху п`ятиповерхівки за адресою АДРЕСА_1 , отримав травмування спини. Приблизно 10.04.2022 року знаходячись на позиції за адресою АДРЕСА_2 влучив танк, солдата засипало уламками будівлі, військовослужбовці полку „ ОСОБА_2 » дістали з під завалу солдата ОСОБА_1 та надали першу медичну допомогу і відправили на КСП „Титан». 17.04.2022 прибув на „Азовсталь» де в подальшому перебував на позиції. 16.05.2022 командиром полку „ ОСОБА_2 » було прийнято рішення про здачу в полон де знаходився до 24.11.2022 року. В полоні знаходився під постійними засобами фізичного впливу (киянки, дерев`яні палки, шокер) били по всьому тілі і не зупинялися до тих пір доки вважали потрібним. Медичну допомогу не надавали. 24.11.2022 відбувся обмін в Запоріжській області де і обміняли солдата ОСОБА_1 . Нещасний випадок (у тому числі поранення) з солдатом ОСОБА_1 : стався в службовому відрядженні ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (м. Маріуполь) для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (участі в операції Об`єднаних сил) з 19 січня 2022 року.

З 25 листопада 2022 року по 16 грудня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Головний медичний центр МВС України», що підтверджується відповідною випискою № 4990 від 16 грудня 2022 року.

16 грудня 2022 року пройшов ВЛК, відповідно до рішення якої Позивачу була надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів.

З 17 грудня 2022 по 15 січня 2023 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я.

З 27 січня 2023 року по 10 лютого 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у ЛзП ТМО МВС України по Одеській області з діагнозом: наслідки мінно-вибухової травми (анамнестично березень, квітень 2022 року), ЗЧМТ, струс головного мозку, акубаротравми у вигляді цереброваскулярної недостатності, помірно вираженого ангіодистонічного, цефалгічного синдрому, хронічна двобічна нейросенсорна туговухість на обидва вуха, тощо.

14 лютого 2023 року повторно пройшов ВЛК, відповідно до рішення якої потребував реабілітації у МРЦ «Південний Буг», м.Хмільник Вінницької області на 21 календарний день.

З 11 лютого 2023 року по 03 березня 2023 року перебував на реабілітації в МРЦ «Південний Буг», що підтверджується відповідною довідкою. Після перебування на реабілітації було рекомендовано продовжити лікування в умовах стаціонару.

З 06 березня 2023 року по 23 березня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у ЛзП ТМО МВС України в Одеській області, що підтверджується відповідною випискою № 23/0480 від 23 березня 2023 року.

23 березня 2023 року після закінчення лікування пройшов ВЛК, відповідно до рішення якої встановлено причинний зв`язок травми Так, пов`язана із захистом Батьківщини та визнаний придатним для подальшого проходження військової служби. Ступінь тяжкості травми ВЛК не встановлювався.

З 28 червня 2024 по 12 липня 2024 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України» з метою проведення обстеження та огляду ВЛК для встановлення ступеня тяжкості раніше отриманих травм (поранень) та визначення ступеня придатності до військової служби.

12 липня 2024 року Позивач пройшов огляд ВЛК, відповідно до Довідки № 329/4 наслідки мінно-вибухової травми (анамнестично березень, квітень 2022 року); закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, посттравматичний синдром, акубаротравма тощо, - ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.

01 серпня 2024 року відповідно до п.3. наказу №220 командира відповідача було припинено (розірвано) контракт про проходження громадянином України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків військової частини та всіх видів забезпечення позивача.

Також було зазначено, що: - щорічну основну відпустку за 2024 рік позивач не використав у кількості 18 днів; - відпустку як УБД не використав у кількості 56 календарних днів; - допомога на оздоровлення за 2024 рік виплачувалась; - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових умов за 2024 рік виплачувалась; - було вирішено виплатити компенсацію за невикористані 18 календарних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік; - було вирішено виплатити компенсацію за 56 календарних днів як УБД; - було вирішено виплатити одноразову грошову вихідну допомогу за 4 роки та премію за період 01 серпня 2024 року в розмірі 530% від посадового окладу. Також було зазначено час вислуги.

Позивач вважає, протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди для військовослужбовців під час дії воєнного стану за період лікування, внаслідок поранення отриманого під час захисту Батьківщини та за період відпустки за станом здоров`я в разі отримання тяжкої травми за періоди з 16 грудня 2022 року по 15 січня 2023 та з 27 січня 2023 по 23 березня 2023 року в розмірі: 242 580,68 гривень у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач в частині позовних вимог а саме перебування в період з 17.12.2022 по 15.01.2023 у відпустці за станом здоров`я відповідає вимогам постанови КМУ №168 від 28.02.2022 та Порядку затвердженого наказом МВС № 729 від 01.09.2023 та є законні підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень за період з 17.12.2022 по 15.01.2023 позивачу; перебування старшого солдата ОСОБА_1 (позивача) в період з 27.01.2023 по 10.02.2023 та з 06.03.2023 по 23.03.2023 на стаціонарному лікуванні в ДУ « ТМО МВС України в Одеській області» відповідає вимогам постанови КМУ №168 від 28.02.2022, Порядку затвердженого наказом МВС № 729 від 01.09.2023 та є законними підставами для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень за період з 27.01.2023 по 10.02.2023 та з 06.03.2023 по 23.03.2023 позивачу.

Відповідно до частини 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

В даному випадку спірним є період з 11.02.2023 по 03.03.2023 перебування старшого солдата ОСОБА_1 на реабілітації у Медичному реабілітаційному центрі «Південний Буг» МВС України м. Хмільник оскільки комісією при дослідженні Довідки з Медичного реабілітаційного центру «Південний Буг» МВС України м. Хмільник встановлено, що позивач перебував на реабілітаційному лікуванні з 11.02.2023 по 03.03.2023, а про стаціонарне лікування нічого у цій довідці не зазначено.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону №2232-XII).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII). Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч. 2 ст. 1 Закону №2232-XII). Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII).

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 Закону №2232-XII) .

Статтею 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента України та діє на теперішній час.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування передбачено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. N64 «Про введення воєнного стану в Україні» та N69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28 червня 2023 р. N3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №68 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №729 затверджені Особливості виплати військовослужбовцям Національної гвардії України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Особливості).

Відповідно до пунктів 10, 11 Особливостей виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Головного управління Національної гвардії України, територіальних управлінь, військових частин, вищих військових навчальних закладів,

навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України здійснюється щомісяця за минулий місяць на підставі наказів відповідно командувача Національної гвардії України, командирів (начальників) територіальних управлінь, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України за місцем проходження військової служби, а їх командирам (начальникам) - на підставі наказів командирів (начальників) вищого рівня.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 10 числа поточного місяця.

Відповідно до пункту 14 Особливостей до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які:

1) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.

Відповідно до пункту 12 Особливостей виплата винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, військовослужбовцям здійснюється на підставі наказів відповідно командувача Національної гвардії України, командирів (начальників) територіальних управлінь, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України за місцем проходження військової служби, а їх командирам (начальникам) - на підставі наказів командирів (начальників) вищого рівня.

Пунктом 13 Особливостей встановлено, що накази про виплату винагород, визначених пунктом 2 цих Особливостей, видаються щомісяця до 10 числа.

У разі надходження документів, передбачених пунктами 7, 8 цих Особливостей, після 5 числа поточного місяця видання наказу про виплату додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється протягом 30 календарних днів з дня надходження документів.

Відповідно до підпункту 1 пункту 15 Особливостей відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.

Згідно довідки Медичного реабілітаційного центра «Південний Буг» МВС України м.Хмільник ОСОБА_1 в період з 11.02.2023 року по 03.03.2023 року знаходився на реабілітаційному лікуванні.

Відповідач вважає, що зазначений період не підлягає включенню в наказ командира військової частини про виплату додаткової винагороди, оскільки Постановою №168 та Особливостями передбачена виплата такої винагороди у збільшеному розмірі, лише в разі перебування військовослужбовця на стаціонарному лікування в закладах охорони здоров`я.

Проте суд вважає хибним даний висновок відповідача та зазначає, що пунктом 1 Постанови №168 (зі змінами) передбачена виплата особам додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень внаслідок двох самостійних та окремих підстав:

- які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або

- які перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

До такого висновку спонукає і застосування в нормативно-правовому акті роздільного сполучника «або» між цими двома підставами.

Доказів того, що в спірний період позивач не перебував у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) відповідачем не надано.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 11 розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 від 07.06.2018 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Як вже встановлено судом та наведено у рішенні вище, позивач отримав поранення та травмування за безпосередньої участі в бойових діях під час захисту Батьківщини.

Зважаючи на наявність вказаних доказів, у відповідача були наявні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини навіть у випадку його реабілітації в МРЦ «Південний Буг» МВС України м.Хмільник в період з 11.02.2023 року по 03.03.2023 року.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що відсутні обґрунтовані підстави виплати позивачу додаткової винагороди, зважаючи на вичерпний перелік виплат відповідно Постанови КМ України №168, до яких реабілітація та лікування захворювань не відносяться.

Так, згідно ч.1 статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.92 №2801-ХII (далі - Закон №2801-ХII):

- послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга) - послуга, у тому числі реабілітаційна, що надається пацієнту закладом охорони здоров`я, реабілітаційним закладом або фізичною особою підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником. Замовником послуги з медичного обслуговування населення можуть бути держава, відповідні органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, у тому числі пацієнт;

- реабілітаційна допомога у сфері охорони здоров`я (далі - реабілітаційна допомога) - діяльність фахівців з реабілітації у сфері охорони здоров`я, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію функціонування осіб, які зазнають або можуть зазнати обмеження повсякденного функціонування у їхньому середовищі;

- реабілітаційна послуга - послуга, що надається пацієнту реабілітаційним закладом, реабілітаційною установою, закладом охорони здоров`я, соціального захисту або іншим суб`єктом господарювання, які мають право надавати реабілітаційну допомогу згідно із законодавством, та оплачується її замовником. Замовником реабілітаційної послуги можуть бути держава, орган місцевого самоврядування, юридична або фізична особа, у тому числі пацієнт;

- реабілітація - комплекс заходів, яких потребує особа, яка зазнає або може зазнавати обмеження повсякденного функціонування внаслідок стану здоров`я у взаємодії з її середовищем;

- загальний заклад охорони здоров`я - багатопрофільний лікарняний заклад, що надає медичну та реабілітаційну допомогу населенню територіальної громади або декількох громад та забезпечує базові напрями стаціонарної медичної допомоги відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України, стабілізацію стану пацієнта та його маршрутизацію до кластерних та надкластерних закладів охорони здоров`я.

Отже, реабілітаційний центр є закладом охорони здоров`я.

Держава визнає право кожного громадянина на отримання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги. Порядок надання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги встановлюється законодавством (стаття 8 Закону №2801-ХII).

Згідно ч. 8 ст. 33 Закону №2801-ХII за медичними показаннями одночасно з наданням медичної допомоги пацієнту надається реабілітаційна допомога у встановленому законодавством порядку.

Правові, організаційні та економічні засади проведення реабілітації особи з обмеженнями повсякденного функціонування у сфері охорони здоров`я з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування у її середовищі передбачені Законом України «Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я» від 03.12.2020 №1053-IX (далі Закон №1053-IX).

Згідно ч.1 статті 20 Закону №1053-IX реабілітація у сфері охорони здоров`я - це комплекс заходів, що здійснюють фахівці з реабілітації, які працюють в реабілітаційних закладах, відділеннях, підрозділах, а також у територіальних громадах, у складі мультидисциплінарної реабілітаційної команди або самостійно, надають реабілітаційну допомогу особі з обмеженнями повсякденного функціонування (або такій, у якої можуть виникнути обмеження повсякденного функціонування) з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування та якості життя у її середовищі.

За визначенням Комітету експертів з реабілітації Всесвітньої організації охорони здоров`я (1963), реабілітація - це процес, метою якого є запобігання інвалідності під час лікування захворювання і допомога хворому у досягненні максимальної фізичної, психічної, професійної, соціальної та економічної повноцінності, на яку він буде здатний в межах існуючого захворювання.

Отже, реабілітація є одним із процесів під час лікування хворого у досягненні ним, в тому числі, фізичної повноцінності.

Отже, позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі з розрахунку 100000 грн. на місяць за час перебування на реабілітаційному лікуванні у Медичному реабілітаційному центрі «Південний Буг» МВС України м.Хмільник з 11.02.2023 року по 03.03.2023 року.

Стосовно вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду для військовослужбовців під час дії воєнного стану за період лікування та відпустки за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення отриманого під час захисту Батьківщини за період з 16 грудня 2022 року по 15 січня 2023 та з 27 січня 2023 по 23 березня 2023 року в розмірі 242580,68 гривень., суд зазначає що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Таким чином, враховуючи, що нарахування та виплата суми додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, є компетенцією відповідача, саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу цю грошову допомогу з урахуванням висновків суду.

Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах буде визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди для військовослужбовців під час дії воєнного стану, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 37 «ПОРЯДОК ТА УМОВИ виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», за час перебування на стаціонарному лікуванні у періоди за періоди з 16 грудня 2022 року по 15 січня 2023 та з 27 січня 2023 по 23 березня 2023 року, а також за час перебування на реабілітаційному лікуванні у МРЦ МВС України «Південний Буг», м.Хмільник Вінницької області у період з 11.02.2023 по 03.03.2023 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду для військовослужбовців під час дії воєнного стану, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 37 «ПОРЯДОК ТА УМОВИ виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», за час перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 16 грудня 2022 року по 15 січня 2023 та з 27 січня 2023 по 23 березня 2023 року, а також за час перебування на реабілітаційному лікуванні у МРЦ МВС України «Південний Буг», м.Хмільник Вінницької області у період з 11.02.2023 по 03.03.2023 року, виходячи з її розміру 100000,00 грн. ( сто тисяч гривень ) на місяць, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, судом не встановлено.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-78, 90, 134, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди для військовослужбовців під час дії воєнного стану, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 37 «ПОРЯДОК ТА УМОВИ виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», за час перебування на стаціонарному лікуванні у періоди за періоди з 16 грудня 2022 року по 15 січня 2023 та з 27 січня 2023 по 23 березня 2023 року, а також за час перебування на реабілітаційному лікуванні у МРЦ МВС України «Південний Буг», м.Хмільник Вінницької області у період з 11.02.2023 по 03.03.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду для військовослужбовців під час дії воєнного стану, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 37 «ПОРЯДОК ТА УМОВИ виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», за час перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 16 грудня 2022 року по 15 січня 2023 та з 27 січня 2023 по 23 березня 2023 року, а також за час перебування на реабілітаційному лікуванні у МРЦ МВС України «Південний Буг», м.Хмільник Вінницької області у період з 11.02.2023 по 03.03.2023 року, виходячи з її розміру 100000,00 грн. ( сто тисяч гривень ) на місяць, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Враховуючи знаходження судді у відпустці, повний текст рішення складено та підписано суддею 28.05.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка