Справа № 580/12999/24
Суддя: Валентина ОРЛЕНКО
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року справа № 580/12999/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч. 4 п. 2 г) ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» (норма, яка діяла на момент отримання рапорту військовою частиною 19.04.2024 року у зв?язку з наявністю матері дружини з числа осіб з інвалідністю II групи);

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч. 4 п. 2 г) ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» (норма, яка діяла на момент отримання рапорту військовою частиною 19.04.2024 року у зв?язку з наявністю матері дружини з числа осіб з інвалідністю II групи ).

В обґрунтування вимог зазначено, що Позивач проходить військову служу у військовій частині НОМЕР_1 . 19.04.2024 року звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом та необхідним пакетом документів про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю матері дружини з числа осіб з інвалідністю II групи. Оскільки в задоволенні його рапорту було відмовлено, був змушений звернутись з відповідним позовом до суду.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що Позивачеві було правомірно відмовлено в задоволенні його рапорту від 19.04.2024 року, оскільки: рапорт було подано не встановленим порядком; у рапорті не зазначено посади військовослужбовця; копії документів, що були додані до рапорту були засвідчені неналежним чином; не вказано районний ІНФОРМАЦІЯ_1 до якого має бути надіслана особова справа Позивача. Крім того зазначено, що станом на час подання відповідного відзиву на позовну заяву підстава для звільнення з військової служби, яка була зазначена у спірному рапорті втратила чинність, що також є додатковою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Так, матеріалами справи встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 173 від 19.12.2023 року, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія автомобільного відділення 1 артилерійського взводу 1 артилерійської батареї 2 артилерійського дивізіону.

10.04.2024 року Позивачем надіслано до військової частини НОМЕР_1 рапорт на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю матері дружини з числа осіб з інвалідністю II групи.

Вказаний рапорт надійшов до військової частини НОМЕР_1 19.04.2024 року та був зареєстрований за Вх. №44/572.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2024 року № 1267/Вих.ЗВГ/20/1 про розгляд рапорту військовослужбовця, який позивач фактично отримав значно пізніше (внаслідок звернень адвоката з відповідними запитами), Позивача було повідомлено, що його рапорт від 19.04.2024 року не підглядає до розгляду, оскільки містить ряд недоліків: рапорт було подано не встановленим порядком; у рапорті не зазначено посади військовослужбовця; копії документів, що були додані до рапорту були засвідчені неналежним чином; не вказано районний ІНФОРМАЦІЯ_1 до якого має бути надіслана особова справа Позивача.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII(далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення Позивача з рапортом про звільнення до військової частини НОМЕР_1 ) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі - Статут) передбачено, що цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 14 згаданого Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту встановлено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

За нормами пункту 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п. 6, 7 Положення початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пп. 2 п. 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 Положення передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

В пункті 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Відповідно до пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Зі змісту пункту 242 Положення вбачається, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Відповідно до пункту 14.10 Розділу XIV "Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період" Інструкції № 170 ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 № 40 затверджена Інструкція з діловодства у Збройних Силах України (далі за текстом - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України).

Відповідно до визначення, наведеного в п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких строк виконання не зазначено, які не є документами інформаційного характеру або не містять контрольних завдань, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 днів з моменту реєстрації документа в Міністерстві оборони України, в органі військового управління, військовій частині (установі), структурному підрозділі, до яких надійшов документ.

Отже, із аналізу наведених норм слідує, що подання рапорту «по команді» означає направлення (подання особисто) його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі, до прямого керівника, командира військової частини або іншої особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників), а останні, в свою чергу, мають обов`язок прийняти відповідне рішення (наприклад: видати наказ, надати відповідь на рапорт та інше (про задоволення чи відмову у вирішенні такого питання), а у разі відмови у вирішенні питання - із зазначенням обґрунтування причин та підстав для відмови та з посиланнями на акти законодавства.

Так, матеріалами справи встановлено, що листом військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2024 року № 1267/Вих.ЗВГ/20/1 про розгляд рапорту військовослужбовця, Позивача було повідомлено, що його рапорт від 19.04.2024 року не підглядає до розгляду, оскільки містить ряд недоліків: рапорт було подано не встановленим порядком; у рапорті не зазначено посади військовослужбовця; копії документів, що були додані до рапорту були засвідчені неналежним чином; не вказано районний ІНФОРМАЦІЯ_1 до якого має бути надіслана особова справа Позивача.

Тобто, військовою частини НОМЕР_1 спірний рапорт Позивача щодо звільнення з військової служби у запас був залишений без реалізації, адже фактично «не розглядався».

Слід наголосити, що ні Положенням, ні Інструкцією № 170 не передбачено можливості відповідною військовою частиною вважати поданий рапорт таким, що не підлягає розгляду.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що рапорт Позивача був отриманий військовою частиною НОМЕР_1 , в якій відповідно до запису військового квитка Позивач проходить військову службу. Тому в силу закону Відповідач був зобов`язаний розглянути вказаний рапорт по суті, надати оцінку долученим до рапорту документам, прийняти рішення за результатами розгляду поданих документів та в разі не задоволення рапорту - надати військовослужбовцю обґрунтовану відповідь з наведенням мотивів.

Тобто, в обов`язковому порядку Відповідачем мало бути прийнято рішення саме по суті рапорту.

З урахуванням вказаного суд дійшов висновку, що Відповідачем в межах своєї компетенції жодного рішення у визначений законодавством спосіб щодо позивача прийнято не було.

Суд погоджується з аргументами Позивача про те, що поданий рапорт від 19.04.2024 року повинен був бути розглянутий та вирішений Відповідачем відповідно до законодавства, чинного на час його подання.

Звернувшись до Відповідача з рапортом, Позивач вказував конкретну підставу звільнення з військової служби та надавав до рапорту докази, які з точки зору останнього підтверджували його право на звільнення з військової служби.

Суд зазначає, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Підсумовуючи наведене, суд вважає підтвердженим матеріалами справи, що рапорт Позивача встановленим порядком розглянутий не був, рішення за наслідками розгляду рапорту Позивача Відповідачами не приймалося.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що Відповідачами у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, яка порушує права та законі інтереси Позивача, оскільки не прийнято жодного мотивованого рішення за наслідками поданого позивачем 19.04.2024 року рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Оскільки наказ про звільнення позивача з військової служби чи рішення про відмову у звільненні повноважним командиром не приймались, то рапорт позивача залишається не вирішеним по суті. Тому суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову в частині позовних вимог про зобов`язання Відповідача прийняти наказ про звільнення Позивача з військової служби за сімейними обставинами.

Суд зауважує, що прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця є компетенцією командування військової частини (військового формування), у складі якого він перебуває.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті та в межах своєї компетенції прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту Позивача від 19.04.2024 року про звільнення останнього з військової служби через сімейні обставини, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Отже позов належить задовольнити частково.

Рішення складене, з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності головуючого судді з 16.04.2025 по 30.05.2025.

Керуючись ст.2, 90, 242-246, 255, 258, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду у встановленому порядку рапорту ОСОБА_1 від 19.04.2024 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 19.04.2024 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону станом на час звернення з вказаним рапортом до військової частини) та в межах своєї компетенції прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення складене та підписане 02.06.2025.

Суддя Валентина ОРЛЕНКО