Справа № 400/1573/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 р. № 400/1573/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005

треті особиЦентральний відділ Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Артилерійська, 18,м. Миколаїв,54006,

провизнання протиправною та скасування вимоги від 12.09.2024 року № Ф-76706-17-У,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, третя особа - Центральний відділ ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати вимогy Головного управління ДПС у Миколаївський області про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 № Ф-76706-17-У

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 14.02.2025 в зв`язку з арештом коштів на пенсійному рахунку, позивачці стало відомо про виконавче провадження у Центральному відділі ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з стягнення боргу зі сплати єдиного внеску на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 №Ф-76706-17-У. З даною вимогою позивач не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що зазначена вимога всупереч нормативним приписам була направлена відповідачем не за місцем проживання і реєстрації позивачки. Також, позивач зауважує, що з вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 № Ф-76706-17-У неможливо встановити за який період нарахована заборгованість. Крім того, позивач стверджує, що у період з 2018-2019 років вона працювала за цивільно-правовими договорами, а роботодавець сплачував за неї внески як за найманого працівника. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 24.02.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду достатніх та належних доказів наявності обставин щодо відсутності коштів на оплату судового збору або документ про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На виконання ухвали суду від 24.02.2025 року позивачкою 05 березня 2025 року подано заяву про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою від 11.03.2025 року позивачці продовжено строк на усунення недоліків позову шляхом подання в п`ятиденних строк з дати отримання цієї ухвали належних і допустимих доказів на підтвердження неспроможності сплатити судовий збір або документу про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

14.03.2025 року позивачкою на виконання ухвали суду надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн

Ухвалою суду від 19.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено строк для подання сторонами заяв по суті.

27.03.2025 представником ГУ ДПС у Миколаївській області подано відзив на позовну заяву, в якому вона висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що в період з 29.04.2010 по 18.04.2019, позивачка перебувала на обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДПС у Миколаївській області ДПІ у м. Миколаєві (Центральний район) на загальній системі оподаткування. З посиланням на зміни в податковому законодавстві щодо нарахування і сплати ЄСВ, відповідач зазначає, що з 01 січня 2017 року у позивачки виник обов`язок щодо сплати ЄСВ навіть у разі не отримання доходу. Контролюючим органом нараховано позивачу як платнику податків єдиний внесок за 2017-2020 року в сумі 21030,90 грн. Відповідач зауважує, що позивачем не надано доказів сплати роботодавцем єдиного соціального внеску за позивача в період з 01.01.2017 по 01.12.2017, з 01.01.2018 по 31.10.2018. Також, відповідач звертає увагу суду, що вимога була направлена за податковою адресою позивача. Отже, на думку відповідача, вимога про сплату боргу від 12.09.2024 №Ф-76706-17-У прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а відтак, підстави для її скасування і задоволення позову відсутні.

Позивач скористалася своїм правом на подання відповіді на відзив, в якій зазначила, що за адресою, на яку направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки), вона не проживає з 1999 року. При цьому, як суб`єкт підприємницької діяльності вона була зареєстрована за іншою адресою. Також, позивач звертає увагу суду, що відповідач у відзиві оминув увагою факт сплати за позивачку страхових внесків роботодавцем за 4 квартал 2018 року, 1 квартал 2019 року.

В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача наполягала, що спірну вимогу правомірно було направлено на податкову адресу позивачки. Також в запереченнях зазначено, що копію розрахунку заборгованості повторно надіслано позивачці.

Від третьої особи заяви по суті спору на адресу суду не надходили.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з відповіддю № 1429418 від 29.05.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 28.04.2010 була зареєстрована як фізична особа підприємець, із основним видом діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) (номер запису в реєстрі: 0051643). Місцезнаходження: Україна, 54003, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Купорна, будинок 32.

18.04.2019 підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця було припинено.

Відповідно до відомостей інтегрованих карток платника податків контролюючим органом визначено зобов`язання позивачки зі сплати єдиного соціального внеску в такі періоди і суми:

нараховано за 2017 рік - 09.02.2018 р. 8 448,00 грн.

нараховано за І кв. 2018р. - 19.04.2018 р. 2 457,18 грн

нараховано за ІІ кв. 2018р. - 19.07.2018 р. 2 457,18 грн

нараховано за ІІІ кв. 2018р.- 19.10.2018 р. 2 457,18 грн

нараховано за IV кв. 2018р.- 21.01.2019 р. 2 457,18 грн

нараховано за I кв. 2019р.- 19.04.2019 р. 2 754,18 грн.

ГУ ДПС у Миколаївській області відповідно до даних інформаційної системи податкового органу сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 №Ф-76706-17У на суму 21030,09 грн (далі також спірна вимога).

Спірну вимогу направлено за адресою: АДРЕСА_2 , проте повернуто відповідачу 01.10.2024 в зв`язку з неврученням, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

В подальшому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 №Ф-76706-17У направлена для виконання до Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 76898799 з виконання спірної вимоги.

Також в матеріалах справи міститься довідка форми ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за відомостями якого в листопаді, грудні 2018 року, січні, лютому, березні 2019 року юридичними особами сплачено страхові внески за позивачку з суми заробітку.

Позивач, вважаючи протиправною спірну вимогу, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Пунктами 2 та 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ визначено, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII, зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Згідно з абзацами першим, п`ятим-сьомим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VІ, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2020 № 790), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція №449).

Так, положеннями пункту 1 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкового органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, Недоїмкою є сума єдиного внеску, яка своєчасно не сплачена у строки, встановлені вказаним Законом.

Отже, чинним законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених законом) - відповідач вправі був обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI у вказаній редакції врегульовано не було.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Разом з тим, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та в подальшому підтримана у постановах від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 та від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 04.11.2021 у справі №140/3209/19 від 18.02.2022 у справі №420/4911/20.

Оцінюючи доводи позивача щодо протиправності спірної вимоги з огляду на те, що під час перебування у трудових відносинах єдиний внесок сплачувався його роботодавцем, суд, враховуючи зазначені вище норми права і судову практику, зазначає наступне.

З матеріалів справи, зокрема, довідки форми ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, вбачається, що в листопаді, грудні 2018 року, січні, лютому, березні 2019 року позивач отримувала заробіток, і на цей заробіток нараховано і сплачено роботодавцем єдиний внесок.

Це узгоджується з приписами абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017), за якими єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Отже, оскільки відповідачем не надано доказів того, що в зазначений період позивач здійснювала господарську діяльність і отримувала доходи від неї, суд доходить висновку, що вимога про сплату позивачем єдиного внеску період за листопад-грудень 2018 - І кв. 2020 року в сумі 4392,30 грн не ґрунтується на законі.

Проте, як слушно зауважено відповідачем у відзиві, позивач не надала доказів перебування у статусі найманого працівника, а відтак і доказів сплати сум єдиного внеску з її заробітної плати роботодавцем в розмірі, не менше мінімального, за період 2017 року, січня-жовтня 2018 року. При цьому, за розрахунком відповідача, який позивачкою не спростовано, в зазначений період сума нарахованого єдиного внеску склала 16638,60 грн.

Водночас, суд зауважує, що, з огляду на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом суд, вирішуючи цей спір, не має можливості виокремити із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена протиправно, і скасувати спірну вимогу частково.

Що стосується доводів позивачки, що спірна вимога була надіслана не за адресою її проживання і реєстрації, суд зазначає таке.

Відповідно до даної відповідачем інформації, позивачка зареєстрована 01.05.1998 в Державному реєстрі фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 . За відомостями цього реєстру зміни до інформації про податкову адресу не вносились.

Відповідно до ст.45 Податкового кодексу України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до п. 70.2, 70.7 ст.70 ПК України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься така інформація: прізвище, ім`я та по батькові; дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство; серія, номер свідоцтва про народження, паспорта (аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий. Фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зі змісту наведених норм ПК України вбачається, що поняття податкової адреси платника податків та місце реєстрації фізичної особи не є тотожними.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_3 .

Реєстрація відбулась 28.04.2010.

Як фізичну особу-підприємця позивачку 29.04.2010 зареєстровано Головним управлінням ДФС у Миколаївській області в реєстрі платників податків і в реєстрі платників єдиного внеску.

На час реєстрації позивачки як фізичної особи-підприємця діяла редакція закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 N 755-IV (далі Закон № 755-IV), яка передбачала, що місцем проживанням фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, що знаходиться за певною адресою, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою підприємцем (ст. 1 цього закону). Частина 4 ст. 9 Закону № 755-IV визначала, що у бланку свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця зазначаються, серед іншого, місце проживання фізичної особи підприємця.

З огляду на ці норми, суд вважає, що оскільки позивачка при реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності зазначила адресу свого проживання як: АДРЕСА_4 і саме за цією адресою зареєструвалась в реєстрі платників податків і в реєстрі платників єдиного внеску, то вона належним чином повідомила контролюючий орган про свою податкову адресу.

Крім того, суд враховує, що спірною вимогою визначено зобов`язання позивачки саме як фізичної особи-підприємця, а, відтак, зв`язок з нею мав відбуватись за адресою, зазначеною при реєстрації її в цьому статусі.

Відповідно до приписів п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

З огляду на те, що спірна вимога була направлена не за адресою реєстрації позивачки як фізичної особи-підприємця, вона не є належно врученою.

Тому, визначений у спірній вимозі борг не є узгодженим і звернення до виконавчої служби для примусового стягнення боргу було передчасним.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в спірній вимозі контролюючим органом невірно визначено зобов`язання позивачки зі сплати єдиного соціального внеску, оскільки безпідставно нараховано єдиний внесок за період листопад -грудень 2018 року, січень-березень 2019 року, а також при формуванні і направленні спірної вимоги не дотримано приписів Закону № 2464-VІ і Інструкції №449.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності оскаржуваної вимоги про сплату боргу.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, який і підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогy Головного управління ДПС у Миколаївський області про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 № Ф-76706-17-У

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко

Рішення складено в повному обсязі