Справа № 160/8522/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2025 рокуСправа №160/8522/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу №160/8522/25 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), до відповідача-2: Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу при ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -
21 березня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , які полягають у внесенні відомостей до військово-облікового документу «Резерв+» про порушення Позивачем правили військового обліку, та зобов`язати Відповідача утриматись від внесення відомостей до військово-облікового документу «Резерв+» про порушення Позивачем правили військового обліку, шляхом видалення відомостей із військово-облікового документу «Резерв+» про порушення Позивачем правили військового обліку;
- визнати протиправною та скасувати повістку суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , підписану ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ДЕРКАЧ Василем, про належність з`явитися Позивачу до Відповідача з метою уточнення персональних даних № 2531/31 від 12.03.2025 року;
- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , які полягають у здійсненні відносно Позивача мобілізаційних заходів, а саме виклику Позивача до Відповідача, шляхом вручання (надсилання) Позивачу повістки про належність Позивачу з`явитися до Відповідача з метою уточнення персональних даних, тобто здійснення призову Позивача на військову службу під час мобілізації, не розглянувши заяву Позивачу про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, та зобов`язати Відповідача утриматись від призову Позивача на військову службу шляхом викликів Позивача, вручаючи (надсилаючи) Позивачу повістки, до часу розгляду заяви Позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , яка полягає у не розгляді заяви Позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 06.03.2025 року, та зобов`язати Відповідача розглянути заяву Позивача про надання відстрочки від призову під час мобілізації від 06.03.2025 року;
- стягнути з Відповідача на користь Позивача, грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної Позивачу в результаті вищезазначених протиправних дій та бездіяльності Відповідача, зазначених у п.3,5,6 позовних вимог даної позовної заяви.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність поведінки відповідача щодо обліку позивача як військовозобов`язаного, виклику його повісткою, а також розгляду заяви позивача про надання відстрочки.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/8522/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8522/25, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), залучено до участі у справі другого відповідача - Комісію з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу при ІНФОРМАЦІЯ_2 .
10 квітня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача-1 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що заява позивача про надання відстрочки розглянута, правові підстави для зазначення у електронному військово-обліковому документі позивача відомостей про порушення правил військового обліку наявні, а позовні вимоги щодо повістки є безпідставними, оскільки такі дії та повістка не створюють впливу на права позивача.
Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався, копію ухвали та позовну заяву з додатками отримав завчасно, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивачем відповідачу-1 засобами поштового зв`язку подано заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-XII), що підтверджується поштовим повідомленням про вручення та описом вкладено. Заява отримана 10.10.2024 року.
Згідно електронного військово-облікового документа позивача «Резерв+» в наявності відмітка «порушення правил військового обліку».
Також в матеріалах справи наявна повістка від 12.03.2025 року №2531/31, якою позивача викликано для уточнення персональних даних на 18.03.2025 року.
Вважаючи вищевказану поведінку відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Щодо відмітки про порушення правил військового обліку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).
На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пункт 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII передбачає що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
З урахуванням зазначеного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних.
При відкритті провадження у справі судом витребувано у відповідача-1 « 1) вичерпні відомості, а також засвідчені належним чином копії підтверджуючих документів, на підставі яких у військово-обліковому документі «Резерв+» ОСОБА_1 наявна позначка «порушення правил військового обліку».
Відповідач-1 у справі подав відзив, а також надав інші витребувані документи. Водночас, документи, на підставі яких наявна вищевказана відмітка, відповідач-1 не надав, що можливо тлумачити виключно як їх відсутність.
Таким чином, відповідач забезпечив наявність щодо позивача в його військово-обліковому документі відмітки про порушення правил військового обліку, однак до адміністративної відповідальності позивач не притягався, відповідні докази відповідачем-1 не надано ані на підтвердження правомірності своїх дії згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, ані в зв`язку з їх витребуванням судом, що свідчить про те, що таких доказів не існує.
Доводи відповідача-1 в цій частині судом відхиляються як нерелевантні, оскільки вищевикладене нормативно-правове обґрунтування пов`язує можливість існування відомостей у військово-обліковому документі про порушення правил військового обліку лише з притягненням особи до відповідальності.
Оскільки такі обставини щодо позивача відсутні, відповідач-1 протиправно встановив таку відмітку щодо позивача.
Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо розгляду заяви позивача про відстрочку.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Частинами 7-9 ст. 23 Закону №3543-XII встановлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів забезпечується неможливість надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації більше ніж одному військовозобов`язаному з підстав, зазначених у пунктах 9-14 частини першої цієї статті
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі Порядок №560).
За п. 1 Порядку №560 він, серед іншого, визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до п. 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Відповідно до п. 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Додатком №5 до Порядку №560 затверджено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі Перелік).
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
В ході судового розгляду відповідач-1 разом з відзивом надав витребувані документи. Згідно цих документів позивач через представника шляхом звернувся до відповідача-2 з клопотанням про надання відстрочки, яке отримане 12.03.2025 року та зареєстроване за №Д-135.
В наявності лист відповідача-1 від 02.04.2025 року №ВОБр/3209, згідно якого позивач не подав весь пакет документів, тому повинен особисто прибути до відповідача-1.
Предметом спору був нерозгляд заяви позивача про надання відстрочки. Оскільки лист від 02.04.2025 року свідчить, що заява позивача по суті так і не була розглянута, наявні правові підстави для оцінки судом відповідних обставин по суті.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Суд звертає увагу на те, що ані у листі від 02.04.2025 року, ані у відзиві відповідача-1 конкретні недоліки поданих документів не вказані, в т.ч. не вказано які саме документи не надано. Таким чином, відповідач-1 лише формально повідомив позивача про результат розгляду його заяви, натомість відсутні ані підстави для відповідного правозастосування, ані розгляд заяви по суті.
Пункт 60 Порядку №560 передбачає прийняття рішення про відмову у наданні відстрочки, а не про існування будь-яких проміжних етапів щодо поданої заяви (залишення її без руху до усунення недоліків, виклик заявника особисто і тд).
Оскільки рішення по суті заяви позивача про надання відстрочки не прийнято, бездіяльність відповідача-2 є протиправною.
Щодо посилань відповідача-1 на необхідність особистої явки позивача суд зазначає наступне.
Вирішуючи це питання належить звернутися до п. 58 Порядку №560, згідно якого особи такі заяви «особисто подають на ім`я голови комісії».
Суд констатує відсутність будь-яких правових та логічних підстав для ототожнення особистої подачі заяви з особистим прибуттям в ТЦК та СП, адже ця норма права взагалі не встановлює спосіб подачі документа (нарочно чи, наприклад, поштою), натомість фактично вказує, що заява має бути особистою (а не від представника).
Обов`язок «особисто подати», не є тотожним обов`язку «особисто прибути», при цьому ані Закон №2232-XII, ані Закон №3543-XII, ані Порядок №560 не зобов`язують військовозобов`язаного особисто прибувати до ТЦК та СП для реалізації права на отримання відстрочку від призову під час мобілізації з підстав, передбачених ст. 23 Закону №3543-XII.
Подібне правозастосування здійснено Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 26.11.2024 року у справі №620/9625/24, Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 05.11.2024 року у справі №200/4410/24, Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 11.09.2024 року у справі №460/3043/24.
Окремо суд звертає увагу на те, що заява позивача згідно п. 60 Порядку №560 повинна була бути розглянута відповідачем-2, однак зі змісту матеріалів справи вбачається, що такий розгляд не відбувся, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача-2.
Суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідач-2 є окремим та самостійним суб`єктом владних повноважень, який приймає рішення незалежно від відповідача-1. З цих підстав і право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання саме відповідача-2 як суб`єкта, який має відповідні повноваження, вчинити відповідні дії, адже саме ним допущено протиправну бездіяльність, про існування якої відповідач-1 лише повідомив.
Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо оскарження повістки та дій щодо її направлення.
Самі по собі дії відповідача-1 щодо виготовлення та направлення позивачу повістки, яка складена відповідачем-1 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, не свідчать про факт порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача. При цьому доводи щодо порушення відповідачем процедури вручення повістки та передчасного/необґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України, можуть бути предметом перевірки судом у межах відповідного кримінального провадження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2024 року у справі № 380/2838/24.
Саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повісток та по суті оскаржувана позивачем повістка, яка складена відповідачем на виконання законодавства з питань військового обов`язку та вручена позивачу, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2022 року у справі №300/1263/22.
Таким чином, спірною повісткою права позивача не порушено, а правомірність її видачі могла б бути предметом судової оцінки в разі застосування до позивача наслідків неявки по такій повістці (ініціювання притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності).
Отже, в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.
Щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок протиправних дій.
Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.11.2023 року у справі №810/5763/15.
Визначальним при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди є оцінка судом рівня таких емоцій та вирішення питання про досягнення ними рівня страждань.
В цій справі у суду відсутні підстави для такого висновку з огляду на недоведеність відповідного рівня страждань самим позивачем належними та допустимими доказами. Фактично, такі страждання лише заявлені в тексті позовної заяви: спричинення позивачу життєвий незручностей, що призводить до нервового напруження, стресу, пов`язаного з відчуттям несправедливості. Наявні життєві незручності, психічне напруження та розчарування, які полягають у тривалому психічному напруженні, з моменту подання заяви про надання відстрочки тобто з 06.03.2025 року, нервозність, глибоке та тривале відчуття приниження та несправедливості, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди, яку позивач оцінює у 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Суд констатує, що відповідні негативні емоції позивача, які ним вказані як страждання, виходячи з наявного наразі ступеня їх обґрунтованості, не можна визнати такими, що досягли рівня, за якого йдеться про моральну шкоду та наявність підстав для її відшкодування.
Отже, в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Щодо доводів відповідача-1 стосовно звільнення позивача від судового збору суд зазначає, що пункт 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає звільнення від сплати судового збору для наступних категорій осіб:
1) військовослужбовці;
2) військовозобов`язані;
3) резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.
Зворот «які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори» стосується виключно резервістів, що логічно узгоджується з обсягом прав та обов`язків військовослужбовців та військовозобов`язаних.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), до відповідача-2: Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу при ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Визнати протиправною бездіяльність Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу при ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нездійснення розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 06.03.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Зобов`язати Комісію з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу при ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.03.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та ухвалити рішення відповідно до вимог законодавства.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко