Справа № 160/7148/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2025 року Справа № 160/7148/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області
про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
06.03.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області зарахувати до страхового стажу, ОСОБА_1 , періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.10.1982 р., з 19.10.1981 по 27.01.1982, з 10.03.1982 по 17.08.1983, з 25.10.1983 по 23.11.1984, з 01.09.1985 по 30.05.1994, з 26.09.1994 по 10.05.1995, з 01.10.1995 по 25.05.2004, з 02.06.2004 по 27.05.2005, з 05.09.2018 по 28.05.2021 з 10.06.2021, також період навчання в Лутугинском середньому профтех училищі № 20 з 01.09.1978 по 20.07.1979, та періоди догляду за дітьми 19.02.1986 р.н. (свідоцтво про народження [ НОМЕР_2 від 29.03.1986) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 24.12.1988);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернулась до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком, при цьому рішенням відповідача-2 було відмолено у призначенні пенсії за віком, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж та за доданими документами до страхового стажу не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 23.10.1982, оскільки на першій сторінці трудової книжки запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » (російською мовою) на « ОСОБА_3 » (російською мовою) здійснений не належним чином, а саме відсутня повна інформація про первинний документ на підставі якого здійснено запис; - період отримання допомоги по безробіттю з 02.06.2004 року по 27.05.2005 року, оскільки наказ про початок виплати непридатний для читання; - період навчання в Міському середньому профтех училищі №20 з 01.09.1978 по 20.07.1979, оскільки в атестаті зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою) не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно паспортних даних; - період роботи з 19.10.1981 по 27.01.1982 згідно довідки №1 від 02.10.2021, виданої ТзОВ «Дніпропетровськпромбуд», оскільки у довідці зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою) не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно паспортних даних; - період роботи з 10.03.1982 по 17.08.1983 згідно архівної довідки №308 від 13.10.2021, виданої Структурним підрозділом «Криворізька дирекція залізничних перевезень», оскільки в архівній довідці зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою) не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно паспортних даних; - період догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 від 29.03.1986) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_5 від 24.12.1988), оскільки в наданих документах відсутня відмітка про одержання паспорта, відповідно до пункту 11 Порядку №637 визначено, що час догляду непрацюючої матері до досягнення дітьми 3-х річного віку встановлюється на підставі, зокрема, свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини-свідоцтва про смерть). Позивач вважає рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки наявність у трудовій книжці, як в основному документі, що підтверджує трудовий стаж, запису про відповідну роботу є належним підтвердженням стажу та не потребує додаткових документів для його підтвердження. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
12.03.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та витребувано у відповідача-1 належним чином завірену копію пенсійної справи позивача.
20.03.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вказано, що рішенням було відмовлено позивачу у призначенні пенсії оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж та за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивачки не враховано: - трудову книжку НОМЕР_6 , дата заповнення 23.10.1982, оскільки на першій сторінці трудової книжки запис про зміну прізвища з « ОСОБА_4 » (російською мовою) на « ОСОБА_3 »(російською мовою) здійснений не належним чином, а саме відсутня повна інформація про первинний документ на підставі якого здійснено запис. - період отримання допомоги по безробіттю з 02.06.2004 по 27.05.2005, оскільки наказ про початок виплати непридатний для читання; - період навчання в Міському середньому профтех училищі №20 з 01.09.1978 по 20.07.1979, оскільки в атестаті зазначено прізвище « ОСОБА_4 »(російською мовою) не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно паспортних даних; - період роботи з 19.10.1981 по 27.01.1982 згідно довідки №l від 02.10.2021, виданої ТОВ «Дніпровськпромбуд», оскільки в довідці зазначено прізвище « ОСОБА_4 »(російською мовою) не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 »(російською мовою) згідно паспортних даних; - період роботи з 10.03.1982 по 17.08.1983 згідно архівної довідки №308 від 13.10.2021, виданої Структурним підрозділом «Криворізька дирекція залізничних перевезень», оскільки в архівній довідці зазначено прізвище « ОСОБА_4 »(російською мовою) не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно паспортних даних; - період догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_7 від 29.03.1986) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_8 від 24.12.1988), оскільки в наданих документах відсутня відмітка про одержання паспорта, відповідно до пункту ІІ Порядку №637 визначено, що час догляду непрацюючої матері до досягнення дітьми 3-х річного віку встановлюється на підставі, зокрема, свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини- свідоцтва про смерть). Необхідно надати паспорти дітей. З огляду на вищезазначене у пенсійного органу відсутні підстави для призначення пенсії, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у позивачки відсутній необхідний страховий стаж. З огляду на вказане відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Копія ухвали від 12.03.2025 року та позовні матеріали були направлені відповідачу-1 через систему «Електронний суд» та доставлені до його електронний кабінет 06.03.2025 року та 13.03.2025 року, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Станом на дату винесення рішення по справі відповідаем-1 відзив на позовну заяву та витребувані судом докази до суду не надано про причини такого неподання суд не повідомлено.
Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 04.11.2024 року звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Позивач вважає рішення відповідача-2 щодо відмови призначенні пенсії протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Згідно до ст. 8 Закону №1058 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно із ст. 1 Закону «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону №1788 визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 07.07.2014) (далі - Порядок № 22-1).
Пунктом 4.1. Порядку № 22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Згідно з пунктом 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2. цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.10.1982 року, зазначені наступні записи:

- 19.10.1981 прийнята маляром 3 разряду на першу дільницю (наказ № 47 від 16.10.1981);

- 27.01.1982 звільнена за ст.38 КЗпП УРСР за власним бажанням (наказ №5-К від 27.01.82).

- ОРС Криворіжського Приднпіпровської залізної дороги 10.03.1982 прийнята посудомийкою столової № 9 ( наказ 319 від 09.03.1983);

- 17.08.1983 року звільнена за ст. 38 КЗпП УРСР у зв`язку з виїздом (наказ № 17720 від 16.08.1983 року)

- Об`єднане підприємство громадського харчування 25.10.1983 прийнята на посаду кухаря їдальні «Берізка» смт Щорськ (Наказ № 100а від 25.10.1983 року)

- 23.11.1984 звільнена з займаної посади за власним бажанням (Наказ № 12 від 23.11.1984 року)

- Об`єднане підприємство громадського харчування 01.09.1985 прийнята на роботу на посаду кухаря 3 розряду (Наказ № 111 від 01.09.1985 року)

- 30.05.1994 звільнена з займаної посади за власним бажанням (Наказ № 35 від 30.05.1994 року)

- 26.09.1994 прийнята на посаду листоноші (Наказ № 266 від 26.09.1994 року)

- 10.05.1995 звільнена відповідно до ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням (Наказ № 83 від 10.05.1995 року)

- 01.10.1995 зараховано на роботу помічником вихователя Кудашівського дитячого саду (наказ № 160 від 01.09.1995 року)

- 01.09.1996 переведено на роботу кухарем ( наказ № 32)

- 01.02.2001 переведено на роботу підсобного робочого ( наказ № 1)

- 01.06.2001 переведено кухарем дитсадка ( наказ № 16 від 01.06.2001)

- 25.05.2004 звільнено з займаної посади по ст. 38 п.1 за згодою обох сторін (наказ № 32-К від 24.05.2004)

- 02.06.2004 Криничанський РЦЗ розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно відповідно до п. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ( наказ № 040602 від 02.06.2004 року)

- 27.05.2005 - припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ( наказ № 050606 від 06.06.2005 року)

- 05.09.2018 ТОВ « Правда» Криничанського району прийнята на роботу прибиральницею контори на 0,5 ставки ( наказ № 43 від 05.09.2018 року)

- 28.05.2021 звільнена з роботи за власним бажанням згідно до ст.38 КЗпП (наказ № 43 від 28.05.2021 року).

- 10.06.2021 розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно відповідно до п. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ( наказ № 210611 від 11.06.2021 року).

Також, позивачем було надано архівні довідки від 13.10.2021 року №308, від 13.10.2021 року №309, від 02.10.2021 року №1, від 02.10.2021 року №2, від 24.09.2021 року №65, від 07.10.2011 року №вих-72п, свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_9 , відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, свідоцтво про народження НОМЕР_7 від 29.03.1986 та свідоцтво про народження НОМЕР_8 від 24.12.1988.

При цьому, відповідачем-2 у спірному рішення зазначено про незарахування періодів записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.10.1982 р., з 19.10.1981 по 27.01.1982, з 10.03.1982 по 17.08.1983, з 25.10.1983 по 23.11.1984, з 01.09.1985 по 30.05.1994, з 26.09.1994 по 10.05.1995, з 01.10.1995 по 25.05.2004, з 02.06.2004 по 27.05.2005, з 05.09.2018 по 28.05.2021 з 10.06.2021, також період навчання в Лутугинском середньому профтех училищі № 20 з 01.09.1978 по 20.07.1979, та періоди догляду за дітьми 19.02.1986 р.н. (свідоцтво про народження [ НОМЕР_2 від 29.03.1986) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 24.12.1988), оскільки прізвище « ОСОБА_4 » (російською мовою) не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно паспортних даних.

Так, судом встановлено, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.10.1982 року позивача наявне виправлення прізвища « ОСОБА_4 » (російською мовою) на « ОСОБА_3 » та міститься відмітка про таку зміну відповідно до паспорта свідоцтва про шлюб, що завірено відповідальною особою та містить печатку підприємства.

Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Суд також зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18).

Водночас, відповідачем не доведено, що трудова книжка позивача заповнена з порушенням п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110.

Таким чином, з огляду на відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача у спірний період.

Відомості з наданої трудової книжки, атестату, свідоцтв про народження та довідок не було враховано при обрахунку страхового стажу.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 року №159/4178/16-а.

Отже, на переконання суду, вказані записи у трудовій книжні підтверджують факт роботи позивача у спірний період.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до заяви про призначення пенсії за віком долучено архівні довідки архівні довідки від 13.10.2021 року №308, від 13.10.2021 року №309, від 02.10.2021 року №1, від 02.10.2021 року №2, від 24.09.2021 року №65, від 07.10.2011 року №вих-72п, свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_9 , відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, свідоцтво про народження НОМЕР_7 від 29.03.1986 та свідоцтво про народження НОМЕР_8 від 24.12.1988, які мають посилання на те, що їх видано на ім`я ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за чіткість інформації, яка зазначена, зокрема, у архівній довідці.

Згідно з п. 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру.

Судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що позивачу було повідомлено/зазначено у розписці про необхідність надання додаткових документів з метою підтвердження періоду роботи.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні періоди роботи до страхового стажу.

Суд зауважує, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть спростовувати наявність страхового стажу та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

За паспортними даними прізвище, ім`я та по батькові позивача: українською мовою: ОСОБА_6 , при цьому, прізвище, ім`я та по-батькові позивача, зазначене у архівних довідках та у трудовій книжці, співпадає з паспортними даними позивача.

Вказані скорочення ім`я та по батькові та зазначення російській мові не можуть свідчити про неспівпадіння з паспортними даними та відсутністю права позивача на зарахування до страхового стажу періоду роботи.

Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Таким чином, не зарахування стажу є порушенням органу Пенсійного фонду України, що посягає на гарантовані Конституцією України права позивача.

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що період роботи позивача згідно архівних довідок, атестату та свідоцтв про народження мають бути зараховані до загального стажу, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності довідки не встановлено, а тому такі документи позивача слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Вищезазначені відомості з наданих позивачем документів, які підтверджують, що позивач у зазначені періоди працювала, відповідачем-2 не спростовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, відповідно статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку №22-1).

З огляду вищезазначене, органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі. Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем-2 дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах. Отже, відповідач-2 своїм правом вимагати відповідні документи від підприємств, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію - не скористався, відтак необґрунтовано, без урахування всіх обставин справи.

Отже, відмова відповідача у призначенні пенсії та зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу позивача прийнята не у спосіб, передбачений законодавством, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.011.2024 року № 41, щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування » на підставі заяви про призначення пенсії від 04.11.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області зарахувати до страхового стажу, ОСОБА_1 , періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.10.1982 р., з 19.10.1981 по 27.01.1982, з 10.03.1982 по 17.08.1983, з 25.10.1983 по 23.11.1984, з 01.09.1985 по 30.05.1994, з 26.09.1994 по 10.05.1995, з 01.10.1995 по 25.05.2004, з 02.06.2004 по 27.05.2005, з 05.09.2018 по 28.05.2021 з 10.06.2021, також період навчання в Лутугинском середньому профтех училищі № 20 з 01.09.1978 по 20.07.1979, та періоди догляду за дітьми 19.02.1986 р.н. (свідоцтво про народження НОМЕР_7 від 29.03.1986) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_8 від 24.12.1988), суд зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Таким чином, враховуючи, що оскаржуване рішення прийняте з підстав незарахування до страхового стажу вищевказаного періоду та враховуючи наявність підстав для зарахування такого періоду, суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу, ОСОБА_1 , періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.10.1982 р., з 19.10.1981 по 27.01.1982, з 10.03.1982 по 17.08.1983, з 25.10.1983 по 23.11.1984, з 01.09.1985 по 30.05.1994, з 26.09.1994 по 10.05.1995, з 01.10.1995 по 25.05.2004, з 02.06.2004 по 27.05.2005, з 05.09.2018 по 28.05.2021 з 10.06.2021, також період навчання в Лутугинском середньому профтех училищі № 20 з 01.09.1978 по 20.07.1979, та періоди догляду за дітьми 19.02.1986 р.н. (свідоцтво про народження НОМЕР_7 від 29.03.1986) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_8 від 24.12.1988).

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

При цьому, суд враховує ту обставину, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду заяви про призначення позивачу пенсії за віком.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні та з метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.11.2024 року про призначення пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №0.0..1 від 27.02.2025 року.

Враховуючи вимоги ст. 139 КАС України, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 1211,20 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м.Тернопіль, Майдан Волі, 3, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.011.2024 року № 41, щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування » на підставі заяви про призначення пенсії від 04.11.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу, ОСОБА_1 , періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 23.10.1982 р., з 19.10.1981 по 27.01.1982, з 10.03.1982 по 17.08.1983, з 25.10.1983 по 23.11.1984, з 01.09.1985 по 30.05.1994, з 26.09.1994 по 10.05.1995, з 01.10.1995 по 25.05.2004, з 02.06.2004 по 27.05.2005, з 05.09.2018 по 28.05.2021 з 10.06.2021, також період навчання в Лутугинском середньому профтех училищі № 20 з 01.09.1978 по 20.07.1979, та періоди догляду за дітьми 19.02.1986 р.н. (свідоцтво про народження НОМЕР_7 від 29.03.1986) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_8 від 24.12.1988).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.11.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_10 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв