Справа № 953/9065/24
Суддя: Бородіна Н. М.
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/9065/24
РіШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 02 червня 2025 року Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючої судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Максимовської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

01.10.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , надісланий поштою 30.09.2024, до Головного управління національної поліції в Харківській області, яким позивач просить суд поновити строк звернення до суду та скасувати постанову серії ЕНА №2917981 від 26.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування поданого позову зазначає, що з оскаржуваною постановою не згоден, оскільки 26.08.2024 не перебував у статусі водія, автомобілем ВАЗ не керував, більш того, автомобіль перебував з незаведеним двигуном. Крім того, оскаржувана постанова, на думку позивача, сфальсифікована інспектором поліції Ткачовим М.В., відомості, внесені до постанови є недостовірними. Жодного розгляду справи ОСОБА_2 не проводилося, провадження по справі не відкривалося. Персональні дані позивача, зазначені в оскаржуваній постанові, передруковані та отримані у іншого інспектора поліції Білоусова Д.Р., який сфальсифікував відносно ОСОБА_1 адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАп. Також, до оскаржуваної постанови внесені недостовірні дані про обставини справи, зокрема й про відсутність страхового полісу, так як вказаний документ був в наявності, однак його не запитував жодний інспектор. Також позивач зазначив, що інспектор поліції Ткачов М.В. не вимагав надати посвідчення водія, при цьому воно було в наявності у позивача у електронному вигляді, крім того, інспектор не встановлював даних щодо володільця автомобіля.

Позивач та його представник Базюк О.М. в судове засідання не з`явились, про час дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Харківській області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, у поданому 27.12.2024 в системі «Електронний суд» відзиві проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що 26.08.2024 о 17;42 інспектором поліції Ткачовим М.В. відносно ОСОБА_1 складено оскаржувану постанову серії ЕНА №2917984, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. При цьому позивачем у позовній заяві зазначений не правильний номер постанови як ЕНА №2917981. Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 26.08.2024 позивач, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107, р.н. НОМЕР_1 , обладнаний засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, що є порушенням ч.5 ст.121 КУпАП. Під час виявлення вказаного порушення поліцейський діяв правомірно; зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, передбаченим ст.283 КУпАП. В підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові представником відповідача до відзиву долучені відеозаписи.

Відповідь на вищевказаний відзив від позивача не надходило.

Суд дослідивши надані докази та заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлені ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті , позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст. 122 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Позов ОСОБА_1 , щодо подій 26.08.2024, надісланий до суду поштою 30.09.2024. Отже, позивачем був пропущений десятиденний строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, позивач просив поновити строк звернення до адміністративного суду з тих підстав, що про викладений зміст оскаржуваної постанови позивачу йому стало відомо виключно після ознайомлення 27.09.2024 в Нововодолазькому районному суді Харківської області з матеріалами справи №631/1421/24. Вручена йому постанова була в нечитабельному вигляді.

Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що порушення строку подачі позовної заяви відбулось через вручення йому в день складення оскаржуваної постанови примірника нечитабельної постанови, та про те, що викладений зміст оскаржуваної постанови позивачу стало відомо після ознайомлення 27.09.2024 в Нововодолазькому районному суді Харківської області з матеріалами справи №631/1421/24, оскільки останнім в підтвердження вказаних обставин надано відповідну розписку та копію нечитабельного примірника оскаржуваної постанови. Доказів, які б спростовували вказані обставини, сторонами в ході судового розгляду справи не надано.

Враховуючи викладене, суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлює їх.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про скасування оскаржуваної постанови суд зазначає наступне.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2917984 від 26.08.2024, винесеної інспектором відділення поліції №3 (м. Нова Водолага) Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Ткачовим М.В., за ч. 5 ст. 121 КУпАП у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 26.08.2024 о 15:06:11 в смт Нова Водолага по вул. Козацька, поблизу буд. 38, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107 р.н. НОМЕР_1 , не був пристебнутий паском безпеки, під час перевірки документів було відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на даний транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п.2.3.в, п.п.2.1.а, п.п.2.1.б, п.п.2.1 ґ ПДР України, які згідно ст. 36 КУпАП об`єднуються, чим порушив п.2.3 в ПДР порушення правил користування ременями безпеки. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 510 грн.

У постанові зазначено, що додатком до неї є відеозапис зафіксований на камеру.

У позові позивач просить скасувати постанову серії ЕНА № 2917981 від 26.08.2024. Проте суд вважає опискою номер постанови яку зазначив позивач, оскільки до позову додана позивачем постанова, яку він оскаржує - серії ЕНА № 2917984 від 26.08.2024 р.

Вказаною постановою на позивача накладено стягнення, відповідно до ст. 36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (ч. 5 ст. 121 КУпАП).

До позову позивачем долучено електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який було укладено 17.11.2023. Страховик Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», страхувальник ОСОБА_3 , строк дії договору з 00:00 18.11.2023 по 17.11.2024 р. включно .

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.1 «а», «б», «ґ» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат Зелена картка (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування Зелена картка.

Пунктом 2.3. «в» ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту спірної постанови слідує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з керуванням транспортним засобом з обладнаними засобами пасивної безпеки, будучи не пристебнутим ременем безпеки (ч. 5 ст. 121 КУпАП).

Так, статтею 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В силу положень ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що у поданому відзиві відповідач, як на обставини вчинення позивачем правопорушення покликається на складену ним постанову у справі про адміністративне правопорушення та долучені відеозаписи.

Суд, дослідивши відеозаписи, долучені відповідачем до відзиву на позов, встановив, що дійсно, 26.08.2024 о 15:06 год позивач, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, р.н. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками патрульної поліції. Відеозапис відображає, у тому числі, відомості про вчинення позивачем правопорушення передбаченого п. 2.3 в ПДР, зокрема він містить інформацію про те, що ОСОБА_3 не був пристебнутим ременем безпеки знаходячись в транспортному засобі, яким керував. В ході спілкування з працівниками поліції вказаної обставини не заперечував. Крім того, на доданих відеозаписах зафіксовано, що на запитання працівників поліції про наявність посвідчення водія, та технічного паспорту на транспортний засіб, полісу. ОСОБА_3 відповів, що вказані документи знаходяться в нього вдома. Після чого, працівники поліції відвезли на службовому авто ОСОБА_1 до місця, де він взяв документи. Після повернення до місця зупинки транспортного засобу, в ході спілкування працівником поліції ОСОБА_1 неодноразово були роз`яснені його права, передбачені Конституцією України та КУпАП.

Посилання позивача на те, що вказані документи були у нього в електронному вигляді, спростовуються відеозаписом , на якому ОСОБА_3 про цю обставину не повідомляє, ніяких електронних засобів , на якому містяться документи, при собі не має.

Фактично згідно наданого відеозапису, позивач перебував у шортах, без будь яких документів - ні в паперовому, ні в електронному вигляді.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

З урахуванням наведеного, вимога поліцейського зупинити транспортний засіб та надати документи для перевірки, зазначені в пункті 2.1 ПДР України відповідає вимогам чинного законодавства.

Отже, вказаний вище відеозапис підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідачем проведений у відповідності із порядком, визначеним гл. 22 КУпАП, зокрема ОСОБА_1 роз`яснені його права, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення складена у відповідності до положень ст. 283 КУпАП.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваної постанови від 26.08.2024 серії ЕНА №2917984 в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування спірної постанови є такими, що не підлягають задоволенню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 79, 159-163, 167, 254, 255 КАС України, суд,

вирішив:

Поновити ОСОБА_1 трок звернення до адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.М. Бородіна