Справа № 580/2308/25
Суддя: Валентина ОРЛЕНКО
Дата ухвалення: 2025-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року справа № 580/2308/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.03.2025 позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить (в редакції від 31.03.2025):

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення звільнення з військової елужби на підставі абзацу 2 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок та військову службу";

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_2 (РНОКІІI: НОМЕР_3 ) на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, відповідно до абзацу 2 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України №2232-ХXII "Про військовий обов?язок та військову службу" враховуючи, що на момент звернення з рапортом діяв Закон України "Про військовий обов?язок і військову службу" у редакції від 04.04.2024 року;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_3 з військової служби, в разі визнання протиправною бездіяльність відповідача 1, та в разі зобов?язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт на звільнення, но підставі яка передбачена абзацом 2 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України №2232-ХIІ "Про військовий обов?язок та військову службу" враховуючи, що на момент звернення з рапортом діяв Закоп України "Про військовий обов?язок і військову службу" у редакції від 04.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.04.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з фото - копією рапорту про звільнення з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України № 2232-ХXII «Про військовий обов`язок та військову службу». За результатами розгляду поданого позивачем рапорту Військовою частиною НОМЕР_1 в усній формі була надана відповідь, що текст його рапорту в частині підстав для звільнення не відповідає фактично доданим документам, а тому, якщо позивач бажає звільнитись з підстав виховання дитини з інвалідністю до 18 року, то останньому слід довести відсутність інших осіб, які зобов`язані виховувати таку дитину. Вважаючи таку відмову протиправною, оскільки у редакції Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», станом на дату подання позивачем рапорту, не було зазначено, що військовослужбовець має доводити відсутність інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю до 18 років, позивач звернувся до суду.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Представник військової частини НОМЕР_1 позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що з 16.08.2024 вказаний військовослужбовець не перебуває в списках військової частини НОМЕР_1 і військова частина НОМЕР_1 не може ані розглядати ніяких рапортів вказаного військовослужбовця ані видавати ніяких наказів щодо вказаного військовослужбовця. Щодо подій рапорту то дійсно, солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через групу в месенджері подавав фото свого рапорту про звільнення від 13.04.2024 року на підставі абзацу 10 підпункту «г» частини 4 етапі 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Натомість до зазначеного рапорту було надано фотокопію свідоцтва про народження дитини та довідку про інвалідність дитини. Враховуючи наведене солдату ОСОБА_1 було усно пояснено, що текст його рапорту в частині підстав для звільнення не відповідає фактично доданим документам, і, якщо він має бажання звільнитись з підстав виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років, то, відповідно, він має написати інший рапорт з належними підставами і додатково має довести відсутність інших осіб, які зобов`язані її, відповідну дитину, виховувати. Виходячи з наведеного, твердження позивача в позові про те, що його рапорт не був належним чином розглянутий не відповідає дійсності, адже рапорт по процедурі взагалі не подавався, не кажучи вже про те, що підстави, які були зазначені в рапорті, і підстави, зазначені в позові різняться суттєво.

Від військової частини НОМЕР_2 відзиву на позовну заяву не надходило.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, зі спростуванням доводів представника військової частини НОМЕР_1 .

В свою чергу, представником військової частини НОМЕР_1 були подані заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що сама можливість подавати і опрацьовувати рапорти в електронній формі з`явилась лише 06.08.2024, тобто майже на 4 місяці пізніше, ніж надсилався рапорт позивачем через групу в месенжері, а тому опрацювання рапортів в електронній формі в квітні 2024 року не передбачалось взагалі. Крім цього, також зазначено, що позивачем до матеріалів позову не надано доказів звернення з відповідним рапортом до командира в паперовій формі.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Так, матеріалами справи встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) №97 від 04.04.2024 року солдат ОСОБА_1 призначений на посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 3 відділення спеціального призначення 3 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовцю встановлено оклад та відповідні надбавки.

Як зазначає в позовній заяві позивач, 13.04.2024 року він звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з фото - копією рапорту про звільнення з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

У відповідності до відповіді військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2014 року № 10783, що була отримана на адвокатський запит адвоката Мороза Віталія Вікторовича значиться, що позивач через групу в месенжері подав рапорт від 13.04.2024 року про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 10 підпункту «г» частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

У вказаному листі повідомлено, що позивачу було усно роз`яснено, що текст його рапорту в частині підстав для звільнення не відповідає фактично доданим документам, і, якщо він має бажання звільнитись з підстав виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років, тому відповідно, він має написати інший рапорт з належними підставами і додатково має довести відсутність інших осіб, які зобов`язані її, відповідну дитину, виховувати.

Крім цього наголошено, що оскільки позивач оригінал зазначеного рапорту по процедурі не подав, тому питання вважалось вичерпаним і письмова відповідь не надавалась.

Вважаючи таку відмову протиправною, оскільки у редакції Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», станом на дату подання позивачем рапорту, не було зазначено, що військовослужбовець має доводити відсутність інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину з інвалідністю до 18 років, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII (надалі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 2 Закону №2232-XII, проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно абзацу 2 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Відповідно до п. 6, 7 Положення початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з п. 233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитись з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Зі змісту пункту 242 Положення вбачається, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до статей 14, 31, 66 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.

Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024. Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника). За правилами пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.

Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом ІV Порядку №531.

Згідно розділу ІV Порядку №531, рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.

Кожен користувач Державного вебпорталу має свій унікальний код - ID-номер. Кожен командир зобов`язаний довести до підлеглого особового складу свій власний ID-номер та ID-номер СЕДО підрозділу.

Військовослужбовець створює рапорт на Державному вебпорталі за допомогою зразків рапортів, які доступні на ньому, заповнивши всі необхідні текстові поля, зазначивши тему та суть свого клопотання.

Для направлення на погодження рапорту на Державному вебпорталі військовослужбовець має ввести ID-номер свого безпосереднього командира (начальника) або у випадках, передбачених цим розділом, ввести ID-номер прямого командира (начальника) та підписати його.

Безпосередній командир (начальник) надає відповідь на електронний рапорт військовослужбовця шляхом погодження або непогодження рапорту із зазначенням правового обґрунтування та пропозицій і накладенням свого кваліфікованого електронного підпису та/або удосконаленого електронного підпису, та/або з використанням засобів Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу.

Після погодження рапорту безпосередній командир (начальник) повинен відправити електронний рапорт військовослужбовця на погодження до свого безпосереднього командира (начальника), ввівши його ID-номер, а той, у свою чергу, до наступного прямого командира (начальника), ввівши його ID-номер, і так до командира (начальника), який має право приймати рішення по суті рапорту військовослужбовця.

Положення вищевказаних нормативно-правових актів дає суду підстави дійти висновку, що військовослужбовець має право звільнитись з військової служб за наявності відповідних на те підстав та шляхом подання рапорту або ж паперовій або ж електронній формі в один із способів визначених п.1 розділу ІV Порядку №531.

Так, матеріалами справи встановлено, що спірний рапорт від 13.04.2024 року був поданий позивачем через групу в месенжері, шляхом направлення його фото - копії.

Вказана обставина не узгоджується з розділом ІV Порядку №531, яким визначено, що в разі подання рапорту в електронній формі він створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.

Крім того, беручи до уваги, що сама можливість подавати і опрацьовувати рапорти військовослужбовців в електронній формі з`явилась лише 06.08.2024 року, після прийняття Міністерством оборони України наказу № 531 «Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України», то опрацювання рапортів в електронній формі у квітні 2024 року (станом на час звернення позивача з рапортом) не передбачалось взагалі.

Посилання позивача у відповіді на відзив на ту обставину, що нібито примірник спірного рапорту від 13.04.2024 року наданого військовою частиною НОМЕР_1 позивачу містить його власний підпис та підпис ТВО командира 3 РПС Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 , що підтверджує факт звернення позивача до свого прямого командира з паперовим рапортом на звільнення не береться судом до уваги та розцінюється критично, оскільки в матеріалах позову такий рапорт з відповідними підписами відсутній (в матеріалах наявний рапорт позивача про його звільнення з військової служби від 13.04.2024 року засвідчений датою звершення з відповідним позовом до суду 27.02.2025 року та без наявності жодних інших погоджувальних підписів).

Системний аналіз положень чинного законодавства та дослідження матеріалів справи в їх сукупності дає суду підстави дійти висновку, що твердження позивача в позові про те, що його рапорт не був належним чином розглянутий не відповідає дійсності, адже позивачем рапорт по процедурі шляхом направлення його в один із способів в електронній формі або ж в паперовій формі - не подавався, що унеможливило військову частину НОМЕР_1 розглянути його належним чином та прийняти за наслідками його розгляду відповідне рішення.

Решта доводів та заперечень позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам позивачем не надано достатньо належних доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення складене та підписане 02.06.2025.

Суддя Валентина ОРЛЕНКО