Справа № 140/12973/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/12973/24 пров. № А/857/14387/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

з участю секретаря Волчанського А.І.,

представника позивача Писаренка О.О.,

представника відповідача Яртись І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі № 140/12973/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області третя особа, АТ «СЕНС БАНК», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції Ксензюк А.Я.,

час ухвалення рішення 10.03.2025 року, 11:36 год.,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 19.03.2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, АТ «СЕНС БАНК», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення задоволення позову та прийняти постанову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у наявному в справі листі від 09.01.2025 АТ «Сенс-банк» повідомив, що не проводив прощення кредитного боргу Позивачці у 2-му кварталі 2020 року та не подавав у податковому розрахунку 4-ДФ нараховании? та виплачении? і?и? доход. Проте в листі до Відповідача No73006-202-б/б від 20.08.2021 та наданих Суду поясненнях від 14.02.2025 АТ «Сенс-банк» зазначив, що простив борг в сумі 2164944,02 грн. у 4-му кварталі 2020 року після продажу предмета іпотеки 30.06.2020. Але в банку не було чинноі? вимоги боргу до Позивачки у 4-му кварталі 2020 року в силу Закону. Суд безпідставно погодився з нарахуванням Позивачці ПДФО та ВЗ на прощении? борг в розмірі 2164944,02 грн., зазначении? в листі банку No73006-202-б/б від 20.08.2021, та у «Довідці про отримании? дохід у вигляді прощеного боргу» від 05.10.2020, складеніи? банком. Вказані лист та довідка складені банком в односторонньому порядку без участі Позивачки. Не має документів, які б підтверджували правильність вказаноі? суми та обґрунтовували і?і?. Банк зазначив у «Довідці» суму прощення боргу за кодом 126 без зменшення і?і? на неоподатковувану частину за кодом 189, що суперечить ст. 165 ПКУ. Альфа-банк» надав копію «Довідки про отримании? дохід у вигляді прощеного боргу». Але ця довідка не містить адреси Позивачки, куди була надіслана, та дати і?і? надсилання. Натомість є опис вкладення в ціннии? лист, з якого вбачається, що банк 05.10.2020 надіслав довідку про «отримании? дохід у вигляді прощеного долгу б/н від 05.10.2020» Позивачці на адресу АДРЕСА_1 . Ця адреса не відповідає адресі Позивачки 44510 Волинська область, Камінь- Каширськии? раи?он, с. Черче. У пункті 7.2 та «Реквізитах сторін» Кредитного договору між банком та Позивачкою встановлено, що всі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо надіслані рекомендованим листом за зазначеними адресами сторін; в реквізитах зазначена адреса Позивачки Камінь-Каширськии? раи?он, с. Черче. Відтак, повідомлення Позивачці про анулювання боргу на належну адресу надіслане не було.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Волинській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового законодавства, за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, із врахуванням вимог ст.102 ПК України, за результатами якої складено акт від 04.09.2024 №24983/03-20-24-07/, яким встановлено порушення позивачем:

- пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2020 рік в сумі 389 689,92 грн.;

- пп. 162.1.1п. 162.1 ст.162, пп. 163.1.1. п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору за 2020 рік в сумі 32 474,16 грн;

- пп. 49.18.4 п.49.18 ст. 49, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України, а саме не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік.

На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області 16 жовтня 2024 року винесено податкові повідомлення-рішення за №, яким застосовано штрафні фінансові санкції в сумі 340 грн; №, яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 35721,58 грн, в т.ч. 32 474,16 грн основного платежу та 3 247,42 грн штрафної санкції; №, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 428 650,92 грн, в т.ч. 389 689,92 основного платежу та 38 969 грн штрафної санкції.

Вважаючи винесені податкові повідомленням-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовує та визначає Податковий кодекс України (ПК України).

Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.2. пункту 78.1. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Як визначено статтею 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

Як встановлено судом, документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 проведено відповідно до наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 29 липня 2024 року №2677-п, який видано на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України.

В той же час, судом з матеріалів справи встановлено, що 31.07.2024 податковим органом сформовано повідомлення №866 про проведення перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , яке рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено на адресу позивача, яка міститься в базах даних податкового органу. Позивач участі у проведенні перевірки не брав, що не є перешкодою для її проведення.

Акт перевірки за змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України є підставою для прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу податкового повідомлення-рішення (у випадках, визначених статтею 54 ПК України).

Отже судом не встановлено, а позивачем не доведено факту порушення вимог законодавства про проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки. Відтак, акт перевірки є доказом джерелом інформації стосовно виявлених порушень вимог податкового законодавства.

Стосовно нарахування позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафу за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Як встановлено пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

За пп. 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Отже, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Крім того, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Отже, під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, що узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 826/12872/17.

За змістом підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи питання щодо обов`язку сплатити податок на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання (прощення) боргу кредитором, відповідач виходив з податкової інформації (відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України), згідно якої АТ «Альфа-Банк» протягом 4-кварталу 2020 року нараховано ОСОБА_1 дохід у сумі 2 164 944,02 грн з ознакою «126» додаткове благо.

Підпунктом «б» пункту 176.2 статі 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Довідник ознак доходів фізичних осіб (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 за ознакою доходу «126» передбачає відображення доходу, отриманого платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу).

Поряд із цим, за змістом підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Законом України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі Закон №321-VIII, набрав чинності 07.05.2015) підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України доповнено абзацом другим, за змістом якого сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Наведені вище норми вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Тому боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з дослідженого судом листа АТ «Альфа-Банк» від 20.08.2021 року №73006-20.2-б/б, заборгованість позичальника ОСОБА_1 по сплаті саме основної суми боргу в розмірі 2 164 944,02 грн було прощено (анульовано), за наслідком чого позивач отримав дохід як додаткове благо в сумі 2 164 944,02 грн.

Перевіркою встановлено, що АТ «Альфа-Банк» відображено вищевказаний дохід у звітності формою 1-ДФ за 2020 рік з ознакою доходу 126. Таким чином АТ «Альфа-Банк» виконано вимоги п.п «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в повному обсязі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказана сума у відповідності до пп. «д» пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2020 рік.

Відтак, як встановлено судом, позивачу здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), у зв`язку з чим сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач, як платник податку, зобов`язаний подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від АТ «Альфа-Банк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості.

Статтею 167 ПК України визначено ставки податку з доходів фізичних осіб. Так згідно з пунктом 167.1 вказаної статті ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами,

На підставі вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що законність податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 428 650,92 грн, в т.ч. 389 689,92 основного платежу та 38 969 грн штрафної санкції.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень №, яким застосовано штрафні фінансові санкції в сумі 340 грн; №, яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 35721,58 грн, в т.ч. 32 474,16 грн основного платежу та 3 247,42 грн штрафної санкції, суд виходить із того, що Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 1-6 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для нарахування та утримання військового збору, так само як і податку на доходи фізичних осіб, у даному випадку є наявність факту отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага. За таких обставин правомірним є визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага, включається до загального річного (місячного) оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору нарахована позивачу контролюючим органом також правомірно.

Підпунктом «в» пункту 176.1 статті 176 ПК України встановлено обов`язок платників податку подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 ПК України).

Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 179.1, 179.7 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).

Враховуючи, що позивач у встановлений строк не подав декларацію, притягнення його до відповідальності за це порушення є правомірним.

Відтак, з огляду на вищевстановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про законність оскаржуваних даних податкових повідомлень-рішень.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем не заперечується його обов`язок декларування суми боргу, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за кредитним договором, однак, він вважає не було прощення (анулювання) банком основної суми боргу, що спростовується наявними в справі документами.

В матеріалах справи наявні докази, у тому числі надані кредитором, які б свідчили про структуру прощеної (анульованої) банком заборгованості та відсутність у її складі процентів за користування кредитними коштами та належного повідомлення позивача про прощення його боргу. При цьому, позивач не оскаржував суму прощеної (анульованої) банком заборгованості, в матеріалах справи відсутні будь-які спори між позивачем і банком з даного приводу, фактично погодився позивач і з Довідкою про отримании? дохід у вигляді прощеного боргу» від 05.10.2020,оскільки дій банку щодо її складання не оскаржував.

Колегія суддів зазначає, що прощення боргу втілене в односторонньому правочині кредитора. Недійсність такого одностороннього правочину законом прямо не встановлена, а тому в аспекті положень частини першої статті 204 ЦК України такий правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто його може бути оспорено лише в судовому порядку і належним способом захисту в такому разі має бути визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України). Дана правова позиція стверджується постановою Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 758/2990/17 (провадження № 61-6756св22). Проте позивачем не надано жодного судового рішення чи даних про оспорення прощення боргу.

Контролюючий орган правильно визначив базу оподаткуванню лише з суми боргу, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за кредитним договором, без врахування сум процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені).

В матеріалах справи міститься опис вкладення в ціннии? лист, з якого вбачається, що банк 05.10.2020 надіслав довідку про «отримании? дохід у вигляді прощеного боргу б/н від 05.10.2020» Позивачці на адресу АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що не отримував це повідомлення. Втім суд вважає, що невручення позивачу повідомлення про прощення (анулювання) боргу відбулося з незалежних від банку (кредитору) причин, а кредитор дотримався умов та обов`язків, наведених у підпункті "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі № 140/12973/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.