Справа № 420/573/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/573/23
Головуючий в 1 інстанції Бездрабко О.І.

Дата і місце ухвалення 31.01.2025р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 р. у справі №420/573/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії НОМЕР_2 загону морської охорони (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, тобто з 18.06.2021 р. по 21.11.2022 р., протиправними;

- зобов`язати НОМЕР_2 загін морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, тобто з 18.06.2021 р. по 21.11.2022 р., виходячи із середнього грошового забезпечення ОСОБА_1 , розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 р. позов частково задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Стягнуто з НОМЕР_2 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.06.2021 р. по 20.11.2022 р. у сумі 235 363 (двісті тридцять п`ять тисяч триста шістдесят три) грн. 70 коп.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що служба у Держприкордонслужбі є державною службою особливого характеру, а не являється працею за трудовим договором, та зазначеними нормативно-правовими актами, якими затверджено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, не передбачені підстави для нарахування та виплати середнього заробітку військовослужбовцям Держприкордонслужби за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку.

Вважає, що здійснення відповідних виплат ОСОБА_1 за рішеннями суду не входять до переліку грошових доходів громадян, визначених ч. 2 ст. 2 Закону №2050-ІІІ, мають характер одноразової виплати на підставі рішень суду, та не може розцінюватись як невиплата з вини роботодавця належних працівнику сум в день його звільнення.

Крім цього, апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги, що позивач звернувся до суду з позовною заявою з пропуском строку звернення до суду, та поважні причини такого пропуску відсутні, а тому у суду були законні підстави для залишення позову без розгляду, але суд безпідставно ухвалою від 27.01.2025 визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновив позивачу строк звернення до суду.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції невірно визначено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 24.07.2002 р. по 17.06.2021 р. проходив військову службу в Державній прикордонній службі України, у тому числі з 31.10.2019 р. по 17.06.2021 р. - у НОМЕР_2 загоні морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ).

25.06.2021 р. ОСОБА_1 була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в сумі 16135,92 грн.

30.07.2021 р. після звернення та отримання відповідних архівних відомостей ОСОБА_1 було нараховано та виплачена індексація грошового забезпечення у сумі 10383,92 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду по справі № 560/9638/21 від 21.10.2021 р. зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення у червні 2017 року та підйомну допомогу у лютому, квітні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. №889, з урахуванням виплачених сум.

На виконання даного рішення суду 15.12.2021 р. позивачу нараховано та виплачено недоплачену грошову допомогу на оздоровлення у сумі 20675,40 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду по справі № 560/9639/21 від 28.10.2021 р. зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , виходячи з розрахунку 50 % грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, з урахуванням сум нарахованої індексації грошового забезпечення, та з урахуванням раніше виплачених коштів; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з урахуванням сум нарахованої індексації грошового забезпечення, та з урахуванням раніше виплачених коштів.

На виконання цього рішення суду 23.02.2022 р. позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу та компенсацію у сумі 4637,36 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду по справі № 560/11062/21 від 02.11.2021 р. зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з врахуванням виплачених сум.

На виконання даного рішення суду 27.07.2022 р. позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 81481,59 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/9962/21 від 01.12.2021 р. зобов`язано військову частину НОМЕР_1 компенсувати ОСОБА_1 суми податку на доходи з фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. N 44, який був утриманий під час нарахування та виплати ОСОБА_1 та членам його сім`ї підйомної допомоги у листопаді і грудні 2019 року.

На виконання зазначеного рішення суду 21.11.2022 р. позивачу нараховано та виплачено компенсацію у сумі 6657,47 грн.

Загальна сума отриманого позивачем грошового забезпечення після звільнення з НОМЕР_2 загону морської охорони (військової частини НОМЕР_1 ) складає 139971,66 грн. (16135,92 грн. + 10383,92 грн. + 20675,40 грн. + 4637,36 грн. + 81481,59 грн. + 6657,47 грн.).

12.12.2022 р. ОСОБА_1 звернувся через Урядовий контактний центр до НОМЕР_2 загону морської охорони (військової частини НОМЕР_1 ) з вимогою нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби по день фактичного розрахунку, тобто 18.06.2021 р. по 21.11.2022 р., виходячи із середнього грошового забезпечення, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Листом від 26.12.2022 р. № 14/С-42 відповідач повідомив, що Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 р. №558, не передбачена виплата військовослужбовцям середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції визнав право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити останню за період з 18.06.2021 р. по 20.11.2022 р. у сумі 235 363,70 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, спір у цій справі виник у зв`язку із виплатою на користь позивача недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги, одноразової грошової допомоги при звільненні, індексації грошового забезпечення.

Зазначені вище складові грошового забезпечення виплачені позивачу на виконання судових рішень у справах №560/9638/21, №560/9639/21, №560/11062/, №200/9962/21, після чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Проте, такі питання врегульовані КЗпП України.

Так, статтями 116, 117 КЗпП України, в редакції на момент звільнення позивача з військової служби, виплати індексації та звернення до суду, було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

В свою чергу, згідно ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати, як грошового забезпечення, в тому числі, індексації, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

З огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, колегія суддів відхиляє доводи апелянта та погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в частині недоплаченого грошового забезпечення, а доводи апелянта є необґрунтованими.

Що стосується доводів про те, що у позивача відсутнє право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації на підставі статті 117 КЗпП України з огляду на наявність спірних правовідносин, які стосуються розміру грошового забезпечення, та здійснення виплати позивачу грошового забезпечення за рішенням суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у випадку визначення суми виплат судовим рішенням, яка викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Також, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Великою Палатою Верховного Суду вказано, що у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Після постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, викладена в ній позиція (зокрема, щодо наявності передбачених статтею 117 КЗпП України підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо навіть остаточний розрахунок відбувся на підставі/виконання судового рішення) не піддавалася зміні (відступу).

Також, колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, в якій зазначено, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

На підставі наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача та враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у випадку визначення суми виплат судовим рішенням, яка викладена в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, в постанові від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22.

Також, колегія суддів зазначає, що у даній справі судом першої інстанції вірно застосовані положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з урахуванням Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, визначено розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням наданої військовою частиною НОМЕР_1 на виконання ухвали про витребування додаткових доказів у справі довідки про розмір нарахованої та виплаченої позивачу заробітної плати за останні 2 два календарні місяці роботи, що передують звільненню.

Крім того, вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу, судом першої інстанції вірно врахована правова позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, та висновки Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.

Так, згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Також, згідно висновків Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 щодо застосування ст. 117 КЗпП України, який неодноразово застосовувався ВС і в інших справах наведеної категорії, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності, і цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Для вірогідного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який був би прямо пропорційний розміру невиплачених працівникові, який звільняється (в цій справі - з військової служби), сум, які належало виплатити при звільненні, важливо з`ясувати розмір усіх сум (складових грошового забезпечення), які особа, яка звільняється, мала отримати при звільненні.

Водночас, згідно висновків Верховного Суду у постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 200/5415/20-а та від 08 червня 2023 року у справі № 340/681/20, запропонований у справі №480/3105/19 спосіб зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати, як єдино правильний, чи обов`язковий.

ВС зазначив, що критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку, та обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Суд першої інстанції у даній справі встановив загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат, частку коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, частку коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

Враховуючи критерії, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, у контексті обставин цієї справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені підлягає виплаті позивачу у сумі 235 363,70 грн.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з відповідним позовом з врахуванням дати отримання позивачем письмової відповіді від відповідача, а також періоду проходження останнім військової служби (27.02.2022 р. по 31.01.2023 р.).

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_2 загону морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук О.В. Єщенко