Справа № 727/3305/25
Суддя: Літвінова О. Г.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/3305/25
Провадження № 2-а/727/80/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2025 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючої судді Літвінової О.Г.,
при секретарі Лещинській А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 яку представляє адвокат Петренко Віталій Олександрович до ОСОБА_2 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 4666 від 09 грудня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34 000 грн.
У позовній заяві зазначено, що 04 березня 2025 року позивачка отримала поштове відправлення, в якому містилася зазначена Постанова. До цього часу вона не була поінформована про розгляд будь-якого адміністративного матеріалу щодо неї, жодного повідомлення про дату, час і місце розгляду адміністративної справи вона не отримувала. Протокол про адміністративне правопорушення, передбачений статтями 254256 КУпАП, взагалі не складався, або якщо й існує, то був прихований, оскільки їй не був вручений, і про його існування їй нічого не відомо.
У зв`язку з цим позивачка стверджує, що розгляд адміністративного матеріалу 09.12.2024 року фактично не відбувався, а Постанова № 4666 не може вважатися законно винесеною. Крім того, вона звертає увагу суду на те, що Постанова не містить реквізитів протоколу, а отже відсутні будь-які докази події правопорушення або складу адміністративного проступку.
Позивачка зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені якого винесена Постанова, не є юридичною особою, оскільки за зазначеним у документі кодом ЄДРПОУ НОМЕР_1 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців взагалі не значиться жодного суб`єкта господарювання чи органу державної влади. Таким чином, установа, яка виступає як суб`єкт владних повноважень, не має адміністративної правосуб`єктності, а відповідно не наділена повноваженнями на розгляд справ про адміністративні правопорушення та винесення постанов.
Водночас позивачка вказує, що відповідач ОСОБА_2 , діючи від імені цього неіснуючого утворення, не мав повноважень ані розглядати справу, ані приймати рішення, тим більше виносити постанову про накладення штрафу. Позивач посилається на статті 235, 254, 255 КУпАП, де визначено, хто має право розглядати справи за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зазначена стаття передбачає юрисдикцію військових комісаріатів, однак ІНФОРМАЦІЯ_3 таким не є.
У позовній заяві міститься також посилання на численні порушення процесуальних прав позивачки, гарантованих Конституцією України, зокрема ст.ст. 57 і 59 (право знати свої права й обов`язки та право на правову допомогу), а також на ст. 19 Конституції України, яка зобов`язує суб`єктів владних повноважень діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом.
Також позивачка стверджує, що в її діях відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 9 та п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а отже провадження в адміністративній справі має бути закрите, як таке, що не мало законних підстав для початку.
У поданому позові ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 4666 від 09 грудня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 коп., а також закрити провадження у справі як таке, що підлягає припиненню через відсутність події та складу адміністративного правопорушення, і стягнути на її користь понесені витрати, зокрема судовий збір та витрати на правову допомогу, у порядку та розмірі, що буде підтверджено належними доказами до ухвалення судового рішення.
Ухвалою суду від 19.03.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Від її імені у засіданні брав участь представник адвокат Петренко Віталій Олександрович, який позов підтримав у повному обсязі та просив:
визнати оскаржувану постанову протиправною і скасувати, а провадження у справі закрити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином.
Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнає, вважаючи їх безпідставними. У відзиві зазначено, що адміністративний протокол щодо позивачки було складено 08.11.2024 р. уповноваженою особою, а примірник вручено позивачці під підпис. Також відповідач вказує, що діяв у межах визначених законом повноважень, а правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинено у зв`язку з неналежним веденням військового обліку під час особливого періоду.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, вважає, що адміністративний позов не обґрунтований та не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці.
Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.
Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності. У сукупності з конституційними нормами ці гарантії формують систему процесуальних механізмів захисту особи.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.
Відповідно до ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України, провадження в справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність події правопорушення, винність особи та інші обставини.
Відповідно до ст. 254 КУпАП України, про вчинене адміністративне правопорушення складається протокол уповноваженою посадовою особою, а згідно зі ст. 255 КУпАП України коло таких осіб визначається законом.
Відповідно до ст. 235 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, військовий облік та оборону, розглядаються органами військового управління, до яких належать територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Згідно зі ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації або у період її підготовки посадові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані забезпечити виконання обов`язків, визначених цим Законом.
Стаття 16 Закону України «Про оборону України» встановлює, що усі суб`єкти господарювання незалежно від форми власності зобов`язані забезпечити ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, де, зокрема, п. 39 і п. 40 визначають обов`язок своєчасного подання оперативних звітів (до 25 січня щороку) та оновлення даних про осіб, які підлягають обліку.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Згодом, з 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан згідно з Указом Президента України № 64/2022, дія якого була неодноразово продовжена.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд адміністративних справ з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на яких вона обґрунтовує свої вимоги або заперечення. Водночас у справах щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності дій або рішень покладається на такого суб`єкта.
У практиці Європейського суду з прав людини (зокрема у справах Kudla v. Poland, Fernandez Martinez v. Spain) неодноразово наголошувалося, що:«У час надзвичайної ситуації або загрози державній безпеці держава має право на додаткову регламентацію з метою забезпечення балансу між публічним інтересом та індивідуальними правами. Однак таке втручання має бути передбачуваним, заснованим на законі і відповідати критеріям правової визначеності».
Судом встановлено, 09 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову № 4666, якою на особу, що обіймає посаду у виконавчому органі місцевого самоврядування, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало неналежне виконання обов`язків, пов`язаних із веденням військового обліку. Зокрема, у постанові зазначено, що відповідальною особою не подано до 25 січня 2024 року річного звіту про стан персонального військового обліку у виконавчому комітеті органу місцевого самоврядування, де вона працює. Такий обов`язок прямо передбачено п. 39 та п. 40 Порядку ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року.
У справі міститься адміністративний протокол серії ЧРТЦК № 1635 від 08.11.2024 року, складений уповноваженою особою територіального центру комплектування, належно оформлений, із зазначенням обставин вчинення правопорушення, норм закону, що порушені, дати, місця та підпису особи, щодо якої складено протокол. Підпис на протоколі підтверджує, що особа була з його змістом ознайомлена.
Наявні також докази направлення повідомлення про дату, час і місце розгляду адміністративної справи. Повідомлення відповідає вимогам ст. 268 КУпАП. Особа, щодо якої розглядалася справа, була належним чином поінформована про засідання, але не з`явилася, не подала заяв про поважність причин неявки або про розгляд справи без її участі, що свідчить про реалізацію, але не використання права на захист.
Зі змісту адміністративної справи також убачається, що обов`язок ведення військового обліку покладено на відповідну посадову особу розпорядчим актом виконавчого органу місцевого самоврядування, що підтверджено наданою документацією. Факт неподання щорічного звіту про стан військового обліку станом на 25.01.2024 року не спростований, а отже, має місце формальна сторона правопорушення порушення вимог військового обліку в умовах особливого періоду.
Суд критично оцінює доводи щодо нібито відсутності протоколу та нереєстрації відповідача як юридичної особи, оскільки територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, діють у межах структури Міністерства оборони України і здійснюють повноваження суб`єкта владних повноважень відповідно до положень:
?Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
?Закону України «Про оборону України»;
?Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
?ст. 235 КУпАП (про суб`єктів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення за ст. 210-1 КУпАП);
?Положення про ТЦК та СП, затвердженого наказом МОУ № 402.
Під час особливого періоду, що в Україні триває з 17.03.2014 року згідно з Указом Президента № 303/2014, а з 24.02.2022 року в умовах воєнного стану (Указ № 64/2022), обов`язок ведення обліку військовозобов`язаних набуває особливої актуальності, а його неналежне виконання розглядається не як формальне порушення, а як порушення публічного інтересу в сфері оборони та безпеки держави.
Суд відзначає, що доводи про те, що постанову було винесено без розгляду адміністративного матеріалу, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи підтверджують, що:
?було складено та вручено протокол;
?особу повідомлено про розгляд;
?особа не заперечила факт складання протоколу у встановленому порядку;
?жодного клопотання про ознайомлення з матеріалами чи подання пояснень не подавалося.
Аргументи про відсутність складу правопорушення зводяться до заперечення факту обов`язку або повноважень відповідача, але не до спростування фактичних обставин, що є предметом розгляду. Водночас, як свідчить аналіз законодавства та положень військового обліку, посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані забезпечувати повноту та достовірність обліку, а їх бездіяльність прямо підпадає під диспозицію ст. 210-1 КУпАП.
Суд вважає, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення була дотримана, правові підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності були наявні, а рішення було прийняте у межах компетенції органу.
У такому контексті, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності оскаржуваного рішення покладається на суб`єкта владних повноважень. Надані відповідачем документи (протокол, повідомлення, постанова, копії нормативної бази) свідчать про те, що рішення про накладення штрафу було прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, сторона, що оскаржує постанову, не надала доказів, які б свідчили про порушення процедури, зловживання владою, перевищення повноважень або інші обставини, які могли б стати підставою для визнання постанови протиправною та її скасування. При цьому суд встановив, що виконання обов`язків щодо організації та ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів прямо входило до кола посадових обов`язків особи, визначених розпорядчим актом виконавчого органу місцевого самоврядування, у якому вона працює. Такий обов`язок ґрунтується не лише на внутрішньоорганізаційних розпорядженнях, а й на нормативних положеннях, зокрема п. 39, 40 Порядку ведення військового обліку, затвердженого постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, а також ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Невиконання цього обов`язку, а саме неподання у встановлений строк звітної інформації про військовозобов`язаних осіб, є бездіяльністю в межах службової функції, яка утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Жодного підтвердження поважних причин такої бездіяльності або доказів відсутності відповідальності за ведення обліку у справі не міститься..
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова № 4666 від 09.12.2024 року є законною, обґрунтованою, прийнятою компетентним органом у межах наданих повноважень, а адміністративний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 9, 19, 72, 77, 80, 90, 94, 160, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд:, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Літвінова О.Г.