Справа № 380/2479/25
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2479/25
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

29 травня 2025 рокум. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження заяву представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію відділом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у Бродівському районі 30.03.2016 земельної ділянки, кадастровий номер :02:004:0028 площею 0,1806 га, що розташована на території села Сидинівка Бродівського р-ну Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що подала технічну документацію на земельну ділянку, належну їй на праві власності на підставі акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЛВ №019858 від 23.12.1999, на реєстрацію до Державного земельного кадастру. Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу №3 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №РВ-024 від 23.10.2024 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки виявлено перетин з ділянкою, яка належить ОСОБА_2 . Вказує, що акт на земельну ділянку ОСОБА_1 було видано раніше, ніж ОСОБА_2 , однак земельну ділянку ОСОБА_2 внесено в базу ДГК раніше, ніж ділянку ОСОБА_1 . Наголошує, що ОСОБА_2 з позивачем погодження меж своєї земельної ділянки не здійснювала. Наведене зумовило звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою судді від 12.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду надійшла заява представника відповідача про закриття провадження у справі, у якому зазначає, що позивач просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності фізичної особи. Зміст заявлених позовних вимог свідчить про те, що метою звернення позивача до суду є державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, яка частково накладається на спірну земельну ділянку, офіційні відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 20.10.2011 року серія ЯК №125513. Відтак, цей спір має приватноправовий характер, а саме є спором щодо прав на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку. Та обставина, що позивач вважає винним у порушенні прав Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, якого зазначає в якості відповідача, не змінює приватноправового характеру спору. Незважаючи на те, що предметом позову позивач визначає дії відповідача щодо державної реєстрації спірної земельної ділянки та заявляє вимогу про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0028, суть вимог в кінцевому результаті зводиться до конкуренції майнових прав на конкретну земельну ділянку, з одного боку - позивача, який розробив технічну документацію із землеустрою і має намір державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, а з іншого боку - ОСОБА_2 , як власник спірної земельної ділянки, право власності на яку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 20.10.2011 серія ЯК №125513, на підставі якого й було зареєстровано спірну земельну ділянку в Державному земельному кадастрі. Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, вважає, спір у цій справі не є публічно-правовим, а пов`язаний з правом цивільним на земельну ділянку і з урахуванням суб`єктного складу сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства, що виключає вирішення спору за правилами адміністративного судочинства.

Копія ухвали судді від 12.02.2025 надіслана третій особі рекомендованим листом на адресу реєстрації місця проживання. Однак, конверт з судовою кореспонденцією повернуто на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «неправильно зазначена (відсутня) адреса».

Станом на момент розгляду заяви представника відповідача жодних заяв по суті справи на адресу суду від третьої особи не надходило.

Вирішуючи подану заяву, суд виходить з такого.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.10.2019 у справі №814/2030/17 дійшла таких висновків:

«…Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала позицію у спорі з аналогічними правовідносинами, зокрема в постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16.

Велика Палата Верховного Суду у тій справі дійшла висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваних рішень, записів у відповідному державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорювані рішення, здійснено оспорювані записи.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 та 18 квітня 2018 року у справах № 817/1048/16 та № 804/1001/16 відповідно під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. А саме про те, що у спорах про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорюваний запис, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку.

Водночас викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від її висновку, викладеного у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 та 23 травня 2018 року у справах № 826/4460/17 та № 815/4618/16, від 05, 12, 13 червня 2018 року у справах № 804/20728/14, № 823/378/16, № 820/2675/17 та № 803/1125/17. Спори у цих справах також стосувались оскарження рішення державного реєстратора або запису, здійсненого державним реєстратором у відповідному державному реєстрі, щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно за особою, яка не була заявником стосовно вчинення відповідних реєстраційних дій.

У всіх наведених вище справах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що розгляд позовних вимог особи (яка не була заявником щодо реєстраційних дій) до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки державним реєстратором вчинені істотні порушення процедури реєстрації. А тому спірні відносини мають публічно-правовий характер.

З метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 та 23 травня 2018 року у справах № 826/4460/17 та № 815/4618/16, від 05, 12, 13 червня 2018 року у справах № 804/20728/14, № 823/378/16, № 820/2675/17 та № 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку, не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому такі спори мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано…».

Застосовуючи вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені щодо подібних правовідносин, суд звертає увагу на те, що в спірному випадку позивач оспорює реєстрацію права власності на земельну ділянку за фізичною особою ОСОБА_2 .

Отже, обставини справи дають суду підстави для висновку про те, що спір у цій справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , не є публічно-правовим, а є спором про право приватне, зокрема право власності на земельну ділянку, і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Факт існування такого спору підтверджує наявна у матеріалах справи довідка, видана старостою Бродівської міської ради Львівської області ОСОБА_4 про те, що жителька с. Сидинівка ОСОБА_2 відмовилась підписувати технічну документацію позивача із землеустрою щодо встановлення і відновлення меж земельної ділянки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, оскільки таку належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Відтак, заява представника відповідача про закриття провадження у справі підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено повернення судового збору позивачу у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відтак, сплачений при поданні цього позову збір у розмірі 1211,20 грн підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 248, 256, 293-295 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

заяву представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору, сплаченого згідно з квитанцією до платіжної інструкції за переказ готівки №9 від 03.02.2025.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

СуддяСидор Наталія Теодозіївна