Справа № 748/609/25
Суддя: Хоменко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/14/25
Єдиний унікальний № 748/609/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючого судді Хоменко Л.В.,

секретаря Базарної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить скасувати постанову т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № 147 від 12 лютого 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн., провадження у справі закрити та стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є невійськовозобов`язаним та виключений з військового обліку 16 квітня 2013 року, законодавство України не містить норм про можливість повторного взяття на військовий облік виключених з нього осіб, а тому його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки він не є суб`єктом зазначеного правопорушення. Також, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2025 року, позивач був викликаний на розгляд справи в той же день, а отже не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи своєчасно, оскільки розгляд справи призначено менш ніж за три доби з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, сам протокол заповнений неналежним чином, а також до нього не було додано копію військового квитка, де містяться відмітки про виключення з обліку, що вказує на те, що відповідач не намагався встановити фактичні обставини справи, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2025 року відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2025 року за заявою позивача залучено у якості співвідповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

02 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на позов від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги з наступних підстав. З набранням чинності змінами до ч.2 ст.28 Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду. Таким чином, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки позивач не досяг 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних. Доводи позивача в частині порушення принципів юридичної визначеності та дії законів у часі, відповідач вважає необґрунтованими, від часу опублікування змін до Закону № 2232- ХІІ, який поширює свою дію на всіх осіб, було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі. На думку відповідача, витрати на правову допомогу понесені позивачем у справі є необґрунтованими та безпідставними, виходячи зі складності справи, витраченого часу адвоката, шаблонності позовних вимог та об`єму наданих послуг. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що постанова є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

18 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на позов від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги. Зазначає, що з набранням чинності змінами до ч.2 ст.28 Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду. Таким чином, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки він не досяг 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних. Доводи позивача в частині порушення принципів юридичної визначеності та дії законів у часі, відповідач вважає необґрунтованими, від часу опублікування змін до Закону № 2232- ХІІ, який поширює свою дію на всіх осіб, було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі. Щодо посилань позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення у день складення протоколу про адміністративне правопорушення зазначає, що саме позивач при складанні протоколу виявив бажання, щоб справу розглядали цього ж дня, оскільки він працевлаштований та не матиме можливості з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 в інший день. Позивач був присутній при розгляді справи за результатами якого було винесено оскаржувану постанову та одразу ж отримав копію постанови під підпис, що відображено у відповідній графі постанови. Недоліки протоколу, на які посилається позивач, на думку відповідача є малозначними та не впливають на суть протоколу. Посилання позивача на недолучення до протоколу копії військово-облікового документа позивача, як доказ того, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не намагався встановити обставини справи, є на думку відповідача безпідставними, оскільки, військово-обліковий документ перебував у володінні позивача та міг бути долучений до матеріалів справи лише у випадку надання його уповноваженому представнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не надав свій військово-обліковий документ, тому дані встановлювались на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг»). Витрати на правову допомогу, понесені позивачем у справі, є необґрунтованими та безпідставними, виходячи зі складності справи, витраченого часу адвоката, шаблонності позовних вимог та об`єму наданих послуг. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що постанова є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

16 квітня 2025 року до суду від представника позивача Журби В.С. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що саме Територіальні Центри комплектування та соціальної підтримки уповноважені організовувати оповіщення та виклик громадян України для взяття їх на військовий облік, які, у свою чергу отримавши такий виклик, зобов`язані прибувати до такого центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військовооблікових документів та взяття їх на військовий облік за зареєстрованим місцем проживання. Однак матеріали справи не містять доказів виклику ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття його на військовий облік. Наголошує, що Закон, який погіршує становище, не має зворотньої дії в часі, а тому позивач не міг був бути притягнутий до адміністративної відповідальності. Вказує що, протоколом про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2025 року №147 підтверджується, що позивача було викликано на розгляд його справи про адміністративне правопорушення в той же день, 12 лютого 2025 року на 09:30 год., з огляду на що, вважає, що ОСОБА_1 не був повідомлений про дату час та місце розгляду справи своєчасно, оскільки розгляд справи призначено менш ніж через три доби з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто неправомірність дій, на її думку, які передували прийняттю суб`єктом владних повноважень певного рішення та створили умови для його прийняття, тягнуть за собою незаконність самого рішення.

28 квітня 2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшли заперечення на відзив, згідно яких помилковими є твердження представника позивача, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487, адже спірні правовідносини виникли до набрання чинності таким порядком. На думку відповідача, позивач в умовах особливого періоду не перебував на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_6 , будучи обізнаним про факт неперебування на такому обліку та свідомо допускаючи тривале правопорушення, яке було виявлене 12 лютого 2025 року. Відповідач зазначає, що в даному випадку не відбувається зворотної дії закону у часі, оскільки відповідальність настає за діяння, яке продовжує вчинятись і визнається правопорушенням також на день складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому притягнення позивача до відповідальності є законним та обґрунтованим. Посилання представника відповідача на норми матеріального права надають право відповідним ТЦК та СП здійснювати виклик осіб для взяття на облік, в той же час у позивача існує обов`язок, відповідно до якого він має перебувати на військовому обліку за місцем зареєстрованого місця проживання, а ігнорування такого обов`язку і стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративною відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 1 Постанови від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 12 лютого 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП за те, що в умовах особливого періоду, всупереч вимогам п.1.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487 ОСОБА_1 не перебуває на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_6 , та накладено штраф в розмірі 17000 грн.

Згідно копії військо-облікового документа ОСОБА_1 16 квітня 2013 року виключений з військового обліку на підставі п. 4 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с. 20).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів СБУ у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.

Проте, з 19 травня 2024 року в Законі №2232-ХІІ діє положення частини 10 статті 1, яким визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

19 травня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 №3696-ІХ, яким статтю 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Тобто, з 19 травня 2024 року встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Обов`язок військовозобов`язаних та резервістів уточнити свої персональні дані з 19 травня 2024 року по 16 липня 2024 року (включно) визначається ч. 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацом 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX (надалі Закон №3633-ІХ)

Згідно з частиною 7 статті 1 вказаного Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

У відповідності до положень статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Згідно зі статтею 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

За частиною 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за неперебування на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

З 19 травня 2024 року в Закон №2232-ХІІ внесені зміни, зокрема, пунктом 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку.

Також, 19 травня 2024 року набув чинності Закон 3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», внаслідок чого стаття 210 КУпАП в редакції Закону України № 3696-IX від 09 травня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 року, передбачає відповідальність за: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (частина перша); повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (частина друга). За вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період передбачено стягнення від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (ч.3 ст. 210 КУпАП).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє і на час розгляду справи.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції Закону № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМ України № 1487 від 30 грудня 2022 року, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період. З метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку).

Відповідно до п.п.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМ України № 1487 від 30 грудня 2022 року призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

Статтею 2 Закону №2232-XII, зокрема, передбачено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань. Частиною 2 статті 28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 28.09.2009р.) було встановлено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.

При цьому ч.4 ст.28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 28.09.2009р.) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Водночас, за приписами п.4 ч.6 ст.37 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 28.09.2009р.) виключенню з військового обліку у районних (міських військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які досягли граничного віку перебування в запасі.

Разом з цим, положення Закону №2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, в подальшому зазнавало змін. Так, Законами України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до ст.28 Закону №2232-XII було внесено зміни, згідно з якими з 27 березня 2014 року граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22 липня 2014 року і станом на теперішній час з 50 років до 60 років. При цьому, положення ч.4 ст.28 Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, станом на теперішній час змін не зазнало.

Тобто, з набранням чинності змінами до ч.2 ст.28 Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду.

За п. 56 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року № 921 (в редакції до 30 грудня 2022 року), саме районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовували та вели військовий облік на відповідній території; виявляли призовників і військовозобов`язаних, які Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.04.2025 5 проживають (перебувають) на відповідній території, проте не перебувають на військовому обліку; організовували оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військовооблікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на воєнний час, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

За п. 14 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, відповідають за, зокрема, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; а також організовує: ведення персонально-якісного обліку (цілодобово під час проведення мобілізації та/ або у період воєнного стану) призовників, військовозобов`язаних та резервістів; здійснення контролю за веденням персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Проте, виклик особи для взяття на військовий облік є правом відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а не обов`язком.

В той же час, відповідно до, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції Закону № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, а тому в позивача існує обов`язок, згідно якого він має перебувати на військовому обліку за місцем зареєстрованого місця проживання.

Згідно п. 81 чинного Порядку, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.

При цьому, відповідно до п. 19 Порядку призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку за місцем реєстрації та не з`явився у встановлений законодавством строк для постановки на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 на виконання розпорядження про забезпечення явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних 12 лютого 2025 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, своїми діями, що виразились у неперебуванні на військовому обліку за місцем реєстрації, будучи обізнаним про такий факт, ОСОБА_1 порушив правила військового обліку в умовах особливого періоду та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.

Суд зауважує, що протокол був складений у присутності позивача, даний факт позивачем не заперечувався, про час та місце розгляду справи позивач повідомлений, клопотань та зауважень від позивача не надходило, отже права позивача в ході складання протоколу та постанови порушені не були.

На переконання суду, відповідачем було дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскаржувана постанова містить необхідні реквізити, у тому числі, виклад обставин правопорушення, установлених під час розгляду справи, посилання на правові норми, порушення яких стало підставою для притягнення позивача до відповідальності, а судовим розглядом підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому, процедурних порушень, що мали б реальний вплив на вирішення даного спору, судом не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваною постановою, є законним.

Дане правопорушення є триваючим, оскільки ОСОБА_1 будучи обізнаним про неперебування на військовому обліку в умовах особливого періоду не звертається для постановки на облік, датою виявлення даного правопорушення є 12 лютого 2025 року, оскільки даний факт може бути виявлений саме під час з`явлення особи до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем своєї реєстрації.

Доводи позивача та його представника, що норма ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, набрала чинності з 19 травня 2024 року, тому відповідно до ст.58 Конституції України немає зворотної дії у часі і не може бути до нього застосована, суд вважає помилковими, оскільки триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу/ Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

Отже, позивач притягнутий до адміністративної відповідальності з дотриманням строків, передбачених КУпАП.

Щодо приписів частини першої статті 58 Конституції України, на необхідність застосування яких посилається позивач, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований.

Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.

Від часу опублікування (набрання чинності) змін до цього Закону він поширює свою дію наперед на всій території України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі.

Відтак, доводи позивача в частині порушення принципів юридичної визначеності та дії законів у часі, суд вважає необґрунтованими. Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018р. у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 року у справі №820/3113/17. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу II Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України 01 січня 2024 року №3: не допускаються закреслення чи виправлення записів, що вносяться до протоколу, а також усунення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, щодо якої він складений; у графах, які не заповнюються під час складення протоколу, проставляється прочерк.

Зауваження представника позивача, що, у протоколі про адміністративне правопорушення містяться незаповнені прочерком графи, не впливає на правильність прийнятого рішення.

У постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі 2а-475/09/1370 викладені висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. А саме рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Тобто, не кожен дефект певного адміністративного акта, яким по своїй суті є протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне (істотне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Посилання представника позивача на недолучення до протоколу копії військово-облікового документа позивача, як на доказ того, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не намагався встановити обставини справи є безпідставними, оскільки позивач не надав свій військово-обліковий документ, тому необхідні дані щодо неперебування на військовому обліку встановлювалися на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг»). Внаслідок цього справа була розглянута за наявними в справі доказами, з яких вбачалося, що дані позивач має зареєстроване місце проживання в Чернігівському районі, однак не перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 та не прив`язаний до жодного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, у відповідності до вимог ч.2 ст.2 КАС України, в зв`язку з чим, позовну заяву слід залишити без задоволення за необґрунтованістю, а постанову відповідача - без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову відсутні підстави для розподілу судових витрат у порядку, передбаченому ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 );

ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя Хоменко Л.В.