Справа № 947/34719/24
Суддя: Скриль Ю. А.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

___________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/158/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участі:

представника позивача адвоката Чернієнка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор взводу 1 роти 1 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант Таркіна А.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2024 до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: Інспектор взводу 1 роти 1 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Таркіної Анастасії Сергіївни, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №035969 від 19.09.2024, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.09.2024 інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Таркіною А.С. складена відносно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №035969, відповідно до якої 19.09.2024 якою ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом «LAND ROVER RANDG ROVER,реєстраційний номер НОМЕР_2 , в с. Великий Дальник Одеського району Одеської області, рухався зі швидкістю 73 км/год в зоні дорожнього знаку 3.29 обмеження максимальної швидкості руху 450 км/год, у зв`язку з чим був зупинений патрульною поліцією, та під час перевірки документів було з`ясовано, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24, чим порушив п. 21 (а) ПДР. Накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 20400,00 грн. При цьому позивач зазначає, що про розгляд вказаної справи йому нічого не відомо, повістки про виклик у судові засідання не отримував, копію постанови не отримував, про те, що його позбавлено права керування транспортними засобами дізнався лише під час складання оскаржуваної постанови.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Київського районного суду м. Одеси, справа розподілена судді Скриль Ю.А.

Ухвалою судді від 01.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції 05.11.2025 поданий відзив на позов, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає оскаржувану постанову законною, винесеною з дотриманням вимог чинного законодавства та на підставі достатніх доказів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. При цьому зазначив, що доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення є відеофайл з приладу Трукам № ТС 000752, яким підтверджена законність зупинки транспортного засобу під керуванням позивача та постанова Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вказана постанова Приморського районного суду м. Одеси станом на момент винесення оскаржуваної постанови (19.09.2024) відповідно до норм ст. 291 КУпАП набрала законної сили. На момент винесення оскаржуваної постанови інспектором патрульної поліції встановлено, що позивач постанову Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24 в апеляційному порядку не оскаржував.

Також стороною відповідача 05.11.2025 подане клопотання про залишення позову без розгляду через порушення строків на звернення до суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор взводу 1 роти 1 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант Таркіна А.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишено без розгляду.

Не погодившись з даною ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чєрнієнко О.В. звернувся з апеляційною скаргою до П`ятого Апеляційного адміністративного суду.

18.02.2025 постановою П`ятого Апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу представника позивача Гокул Житрана задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2024 скасовано, справу повернуто до Київського районного суду м. Одеси для продовження розгляду справи по суті.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.

Ухвалою суду від 16.04.2025 справу прийнято до розгляду та продовжено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні від 27.05.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги та не оскаржуючи правомірність дій працівниками патрульної поліції під час зупинки позивача, факт керування транспортного засобу у день винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_2 , просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії БАД №035969 від 19.09.2024 через відсутність події та складу адміністративного правопорушення, посилаючись на необізнаність позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виключає наявність умислу у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Також зазначив, що за наслідками апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанову Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.2024 відносно ОСОБА_2 в частині накладення адміністративного стягнення змінено: виключено з її мотивувальної та резолютивної частини посилання про застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення позивача права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а ОСОБА_2 вважати притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАПу виді стягнення штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Сторона відповідача у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання до суду не надходили.

Судом ухвалено розглядати справу за відсутності належним чином повідомлену сторону відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що19.09.2024 інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Таркіною А.С. складена відносно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №035969.

Відповідно до вказаної постанови, суть правопорушення полягає у тому, що 19.09.2024 о 16:20 годині ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом «LAND ROVER RANDG ROVER,реєстраційний номер НОМЕР_2 , в с. Великий Дальник Одеського району Одеської області, рухався зі швидкістю 73 км/год в зоні дорожнього знаку 3.29 обмеження максимальної швидкості руху 450 км/год, у зв`язку з чим був зупинений патрульною поліцією, та під час перевірки документів було з`ясовано, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24, чим порушив п. 21 (а) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Вказаною постановою, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вище вказаного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20 400 грн, з зазначенням, що на підставі ст. 307, ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі в сумі 40 800 грн.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1ст. 287 КУпАП України,постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Позивач будучи незгодним з вказаною постановою звернувся до суду з відповідним позовом.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9.ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 2.1ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордон служби, Держспецтранс служби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2 ч.1ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію",поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Згідно зі статтею35Закону України «Про Національну поліцію»,поліцейський може зупиняти транспортні засоби уразі,зокрема якщо:водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст.2 КАС України).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваних постанов, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Приймаючи вказані положення законодавства, суд зазначає наступне.

Як вже судом встановлено, відповідно до оскаржуваної постанови, суть правопорушення полягає у тому, що 19.09.2024 ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом «LAND ROVER RANDG ROVER,реєстраційний номер НОМЕР_2 , в с. Великий Дальник Одеського району Одеської області, рухався зі швидкістю 73 км/год в зоні дорожнього знаку 3.29 обмеження максимальної швидкості руху 450 км/год, у зв`язку з чим був зупинений патрульною поліцією, та під час перевірки документів було з`ясовано, що позивач керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Відповідачем на підтвердження правомірності винесення вказаної постанови та підтвердження, що станом на час винесення оскаржуваної постанови 19.09.2024, ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами, надав копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24.

Відповідно до вказаної постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 у справі № 522/10697/24вбачається, що ОСОБА_1 , громадянин Маврикія, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн та позбавлено права керування транспортними засобами строком 1 рік.

З даної постанови також вбачається, що ОСОБА_1 на дату розгляду справи 522/10697/24 в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не направляв. Згідно з поясненнями, наданими у судовому засіданні представником позивача, останньому взагалі не було відомо про розгляд справи: повістки скеровувались на іншу адресу, ніж ту, за якою він зареєстрований та проживає. Про існування постанови Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.2024 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП дізнався лише під час його зупинки 19.09.2024 (під час винесення оскаржуваної постанови).

Як встановлено судом апеляційної інстанції піж час перегляду постанови Приморського районного суду м.Одеси від 17.07.2024 щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності позивача, водночас, це не вплинуло на правильність висновку судді про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130КУпАП.

Щодо тверджень сторони позивача про необізнаність розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та її результатів суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 16.12.2024, апеляційний суд поновив строк на апеляційне оскарження постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2024 року у справі 522/10697/24, при цьому встановив, що справу розглянуто без участі ОСОБА_2 , який копію оскаржуваної постанови не отримував, з матеріалами справи захисник Чернієнко О.В. ознайомився 08 жовтня 2024 року. Апеляційна скарга подана засобами електронного зв`язку 16 жовтня 2024 року.

За наслідком її розгляду, 16.12.2024 Одеським апеляційним судом ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу представника позивача адвоката Чернієнка О.В. задоволено частково: постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17липня 2024року відносно ОСОБА_2 в частині накладення адміністративного стягнення змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини посилання про застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Вважати ОСОБА_2 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАПу виді стягнення штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 ПДР). Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затверджене постановою КМУ від 08 травня 1993 року №340 (далі Положення). Особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами (п. 2 Положення).

Особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року,записи в якому виконані або про дубльовані літерами латинського алфавіту, або уразі наявності посвідчення водія іноземної держави,що відповідає вимогам Міжнародної Конвенції про дорожній рух1968року,записи в якому виконані або про дубльовані літерами латинського алфавіту. Посвідченням водія іноземної держави вважається також посвідчення водія з розпізнавальним знаком"SU"(СРСР),видане в республіках колишнього Союзу РСР. Зазначені особи підчас керування транспортними засобами можуть мати національне посвідчення водія, видане в установленому цим Положенням порядку. Особам,які тимчасово перебувають на території України,обмін їх посвідчень водія на національне посвідчення водія,а також видача їм національних посвідчень водія замість утраченого у зв`язку з крадіжкою,стихійним лихом,іншими непередбачуваними обставинами посвідчення водія іноземної держави не проводиться. Посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення) (пункт 30 Положення).

Апеляційний суд встановив, що згідно з довідкою, яка складена старшим інспектором ВАП УПП в Одеській області Желясковим В. відповідно до звірки з базою ІКС ІПНП «Адмінпрактика», станом на 01 червня 2024 року, Гокул Житран не отримував посвідчення водія.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з ч.2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Отже позбавлення такого спеціального права, як керування транспортним засобом застосовується лише (виключно) до особи, якій таке право надано.

За таких встановлених обставин Одеський апеляційний суд виснував, що закон містить диференціацію щодо конкретних видів стягнень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, оскільки визначає, що відносно водія можливо застосувати такий вид державного примусу у виді стягнення, як штраф та позбавлення права керування транспортним засобом, останнє є безальтернативним. У той час, як до інших осіб, тобто тих, що не мають посвідчення водія, у тому числі іноземців, які не мають національного посвідчення водія, можливо застосувати лише такий вид стягнення, як штраф. З огляду на те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 не мав посвідчення водія національного зразка, що убачається із вказаної вище довідки, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для позбавлення його права керування транспортними засобами, а тому оскаржувану постанову суду потрібно змінити, та виключити з її мотивувальної та резолютивної частини посилання на застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Приймаючи вищевказані обставини в цілому, судом встановлено, що оскаржуваною постановою від 19.09.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення на підставі постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2024 по справі №522/10697/24, яка в подальшому була змінена постановою Одеського апеляційного суду від 16.12.2024в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 : виключено з мотивувальної та резолютивної частин застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що виключає вину у скоєному позивачем адміністративному правопорушенні за оскаржуваною постановою від 19.09.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАп.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 КУпАП,адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, особа може бути притягнуто до адміністративної відповідальності виключно за умови встановлення складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Положеннями ст. 10 КУАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел).

Тобто, суб`єктивна сторона, як елемент складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.4 ст.126 КУпАП, передбачає обов`язкову наявність умислу особи на вчинення такого правопорушення.

Отже, визначаючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, обов`язковим є встановлення умислу позивача на вчинення адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона якого полягає в керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, незважаючи про складання відносно протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не був обізнаний про розгляд цієї справи, повісток не отримував, у судові засідання не з`являвся, про дату ухвалення рішення обізнаний не був, та як наслідок не отримував постанову Приморського районного суду від 17.07.2024, що стало підставою для поновлення Одеським апеляційним судом строку для звернення до суду з відповідною апеляційною скаргою.

Стороною відповідача доказів на спростування вказаних обставин не надано.

Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення полягає у позбавленні особи права керування транспортного засобу. Як вбачається з постанови Одеського апеляційного суду від 16.12.2024, ОСОБА_1 вважається притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП у виді стягнення штрафу. Отже не є особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Таким чином у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП (зокрема відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони проступку).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до частин першої четвертої статті 242 КАС України,рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ураховуючи викладене в цілому, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Яв вбачається позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 гривень за даним пред`явленим позовом до суду.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплаченого судового збору 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 7, 36, ч. 4 ст. 126 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор взводу 1 роти 1 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант Таркіна А.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Cкасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №035969 від 19.09.2024 року, якою ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП України відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписане 30.05.2025.

Суддя Ю. А. Скриль