Справа № 750/6207/25
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/6207/25
Провадження № 2-а/750/163/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника командира 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП, лейтенанта поліції Кривзуна Богдана Леонідовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

07 травня 2025 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування постанови від 25.04.2025 року серії ЕНА № 4580209 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач обґрунтував свій позов тим, що з оскаржуваною постановою він не згоден, оскільки працівниками поліції під час винесення постанови було порушено вимоги КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а тому вона є незаконною. Жодних порушень, які б могли бути причиною зупинки автомобіля під його керуванням не було, на запитання позивача про причину зупинки, працівником поліції конкретної відповіді не було надано. Позивач вказує, що зупинка його транспортного засобу була незаконною, а тому вимагати документи поліцейський не мав права.

Також позивач указує, що в протоколі серії ЕНА № 4580209 від 25.04.2025 зазначено, що він не надав посвідчення водія та просив звернути увагу на те, що в даному випадку водій не зобов`язаний передавати (надавати) поліцейському документи для перевірки.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2025 року поновлено позивачу строк для звернення до суду з позовом щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, а постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4580209 від 25.04.2025, залишити без змін, вказавши, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, 25.04.2025 в м. Чернігів, екіпаж патрульної поліції, у складі лейтенанта поліції Кривзуна Б. та рядового поліції Бреуса М., під час патрулювання вул. Володимира Коваленка виявили транспортний засіб Volvo V50, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого порушив вимоги п. 14.6.в. (здійснив обгін ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Поліцейські, виявивши порушення, прослідували за автомобілем та здійснили його зупинку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Щодо оскаржуваної постанови, представник відповідача зазначає, що відповідно до діючого законодавства, на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. При цьому, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ та транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимоги працівника поліції пред`явити такі документи. Після зупинки транспортного засобу позивачу було повідомлено про причину зупинки та неодноразово заявлено законну вимогу надати для перевірки документи, передбачені законодавством. Позивач на неодноразові вимоги про надання документів, зазначених в п. 2.1 ПДР, їх проігнорував, аргументуючи тим, що він не вбачав підстав для зупинки його транспортного засобу.

Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

25 квітня 2025 року о 13 год. 02 хв. заступником командира 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Кривзуном Б.Л. винесено постанову серії ЕНА № 4580209 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, в якій зазначено, що 25.04.2025 о 12 год. 54 хв. в м. Чернігові по вул. Володимира Коваленка 67 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volvo V50, номерний знак НОМЕР_1 та не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, у зв`язку з чим до позивача застосовано адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу, в розмірі 425 грн.

У пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відео п/в 470623.

Як вбачається з оглянутого судом відеозапису подій, які мали місце 25.04.2025 в м. Чернігів, екіпаж патрульної поліції, у складі лейтенанта поліції Кривзуна Б. та рядового поліції Бреуса М., під час патрулювання вул. Володимира Коваленка виявили транспортний засіб Volvo V50, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого порушив вимоги п. 14.6.в. (здійснив обгін ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. У зв`язку з чим, поліцейські прослідували за автомобілем та здійснили його зупинку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

З відеозапису з місця події видно, що поліцейськими було висунуто вимогу позивачу про надання для перевірки документів, а саме посвідчення водія на право керування транспортним засобом, яку позивач проігнорував, аргументуючи тим, що він не погоджується з діями поліцейських та бажає отримати докази. Відеозаписом підтверджено неодноразову вимогу пред`явити для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Особу водія було підтверджено за допомогою даних з інформаційно комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» і саме після цього поліцейський розпочав розгляд справи у відношенні позивача, що підтверджено відеозаписом.

Позивач у своєму позові не заперечує того факту, що він відмовився пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом, посилаючись на незаконність такої вимоги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з пунктом 11 частин 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.

За змістом пункту 1 статті 247КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно статті 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини 1, 2, 4 статті 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 КАС України.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 2.4.а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із оглянутого у судовому засіданні відеозапису слідує, що позивач на неодноразові вимоги поліцейського відмовився пред`явити для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що і стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. При цьому, оглянутим судом відеозаписом подій підтверджується, що поліцейським була дотримана передбачена законодавством процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.4.а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, зазначає, що відповідачем до суду надано відеозапис, яким зафіксовано неодноразову вимогу поліцейського, висловлену позивачу, про пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, попередження водія про те, що відносно нього буде складено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте позивач дані вимоги не виконав, повідомивши, що виконає це лише після того, як інспектор надасть докази законності зупинки його автомобіля чи докази вчинення ним адміністративного правопорушення.

Разом з тим, суд зауважує, що на виконання п. 1 ст. 4 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України розпорядженням від 04.02.2022 № 181-р затвердив План запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні (далі - План).

Згідно п.п. 1, 11 Плану на органи МВС України та Національної поліції, зокрема, покладено обов`язок щодо: організації посиленої охорони та оборони важливих об`єктів національної економіки та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення; проведення перевірки документів в осіб, а в разі потреби огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією та законами України.

Крім того, Наказом МВС України від 10.12.2015 № 1560 затверджено Інструкцію про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності (далі - Інструкція № 1560).

Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції № 1560 встановлено, що ця Інструкція, розроблена відповідно до вимог Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим надзвичайного стану», «Про правовий режим воєнного стану», Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878, Указу Президента України від 21.07.1994 № 396 «Про невідкладні заходи щодо посилення боротьби зі злочинністю», визначає організаційно-правові основи та порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, організацію управління та особливості діяльності поліції в умовах його введення.

Пунктами 2, 5 розділу І Інструкції № 1560 визначено, що посилений варіант службової діяльності - комплекс організаційно-правових, превентивних, профілактичних, оперативних та інших заходів, пов`язаних з особливим режимом виконання службових завдань і залученням значної кількості поліцейських з метою швидкої стабілізації оперативної обстановки, якщо наявними силами і засобами, що безпосередньо залучені до забезпечення публічної безпеки і порядку у повсякденному режимі несення служби, їх виконати неможливо.

Правовою основою діяльності поліцейських в умовах посиленого варіанта є Конституція України, закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, нормативно-правові акти МВС та ця Інструкція.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції № 1560 посилений варіант може бути введений на території держави або в окремих її регіонах чи населених пунктах до введення в установленому порядку надзвичайного та/або воєнного стану за наявності реальної загрози безпеці або життю громадян, усунення якої є одним із основних завдань НПУ.

Суд зазначає, що наказом Голови Національної поліції України від 09.08.2022 № 568 (зі змінами) наказано, зокрема, керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України організувати до завершення (скасування) на території України воєнного стану службову діяльність поліцейських та державних службовців підпорядкованих органів у посиленому варіанті згідно з правовими засадами діяльності Національної поліції України в умовах воєнного стану та скасувати святкові дні.

Таким чином, суд зазначає, що зупиняючи транспортний засіб позивача та здійснюючи перевірку документів, як превентивний захід в умовах дії воєнного стану, уповноважена особа Національної поліції діяла в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та положень чинного законодавства. Аналогічна правова позиція щодо застосування превентивних заходів поліцейськими викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 760/20247/16-а.

При цьому, відповідач вказує, що зупинку транспортного засобу позивача було здійснено саме у зв`язку з виявленим правопорушенням.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП є законною та обґрунтованою.

Як вказано у пункті 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 241-246, 272, 286 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до заступника командира 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП, лейтенанта поліції Кривзуна Богдана Леонідовича (місцезнаходження: вул. Громадська, 66, м. Чернігів), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, код ЄДРПОУ 40108646) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів після його проголошення.

Повний текст постанови складено 30.05.2025.

Суддя