Справа № 420/19859/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/19859/24

Категорія:113030000 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 30.01.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання прийняти рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби (далі ДМС) України, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби (далі ГУ ДМС) в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення ДМС України від 15 березня 2024 року №37-24 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину РФ ОСОБА_1 ;

- зобов`язання ДМС України прийняти рішення, яким визнати громадянина РФ ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що в Україну вимушено прибув 29 червня 2019 року, легально, автотранспортом з РФ (м. Новосибірськ), транзитом через територію Республіки Білорусь, на підставі паспортного документу для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , з метою отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, оскільки боявся за своє життя та здоров`я через незаконне переслідування правоохоронними органами в РФ за його політичні переконання (критика діючої влади, опозиційні погляди, участь в легальній політичній боротьбі за права людини, участь в мітингах в підтримку України та публічне засудження агресивної політики РФ щодо України) (надавав інтерв`ю місцевим телеканалам, наприклад "ОТВ Новосибирский канал") та відсутність віросповідання (атеїст). Саме така його політична активність та відсутність віросповідання стали причиною того, що у 2017 році правоохоронними органами РФ відносно позивача було відкрито в РФ кримінальну справу за написання на сторінці в соціальній мережі "Вконтакте" статті антирелігійного змісту (оскільки я атеїст), інкримінуючи моїм діянням ст. 205 КК РФ терористичний акт. Однак, проведеною в ході розслідування експертизою було встановлено відсутність у моїх діяннях ознак злочину, передбаченого ст. 205 КК РФ, тому кримінальна справа була закрита. Не зупиняючись на цьому, надалі правоохоронними органами РФ було безпідставно висунуто обвинувачення за ст. 228 КК РФ незаконне придбання, зберігання, перевезення, виготовлення, переробка наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, а також незаконне придбання, зберігання, перевезення рослин, що містять наркотичні засоби або психотропні речовини, або їх частин, що містять наркотичні засоби або психотропні речовини. Наразі ця кримінальна справа не закрита, є повністю сфальсифікованою, в ній немає жодних доказів вини та причетності позивача.

На протязі розслідування вищевказаних кримінальних справ позивач у РФ неодноразово піддавався незаконному триманню під вартою, безпідставному утриманню в медичному закладі (психіатричному стаціонарі), фізичному насиллю з боку працівників поліції, порушенню права на захист, що виражалося в порушенні права мати адвоката та надання адвоката тільки з переліку наданого працівниками органів поліції РФ.

Після звільнення з під варти позивачу надходили постійні погрози по телефону від невідомих осіб. Зрозумівши, що законного й справедливого рішення (виправдання) позивачу в своїй країні не домогтися, оскільки в рамках російської судової системи, яка підконтрольна спецслужбам РФ це неможливо, він був змушений виїхати з РФ до України, з метою отримання захисту.

Окрім вищевказаного, з самого початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України позивач постійно перераховув кошти на потреби Збройних Сил України (далі ЗСУ) (копії квитанцій були надані відповідачу при співбесідах), активно висловлює свою позицію в соціальних мережах (Інстаграм, в Контакте, скріншоти надані відповідачу при співбесідах) проти воєнних злочинів зі сторони РФ у відношенні України. Також активно надаю фінансову допомогу бригаді НГУ "Азов" шляхом перерахування криптовалюти на електронний гаманець ГО Azov One.

Також позивач перераховував грошові перекази криптовалютою на приблизно такі самі суми і приблизно з такою самою регулярністю й іншими підрозділами ЗСУ. Всього ним було надано такої фінансової допомоги військовим силам України на загальну суму більше 10 000 доларів США.

Крім того, позивач наголошував на порушенні процедури розгляду заяви через не залучення до розгляду заяви спеціаліста в галузі психічного здоров`я, про обов`язковість якого зазначено у рішенні суду у справі №420/20456/21.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що за результатом дослідження рішень судів встановлено, що рішення про повторний розгляд заяви ухвалено через встановлення факту щодо наявності в заявника тяжкого психічного захворювання у вигляді декомпенсації шизотипічного розладу, ускладненого синдромом залежності від вживання психоактивних засобів.

Таким чином, судами без застосування повноважень щодо направлення шукача захисту на медичну експертизу визначено, що процедура розгляду заяви особи проводилась без участі спеціаліста в галузі психічного здоров`я.

За результатом повторного розгляду заяви, територіальний орган ДМС дійшов висновку, що зазначений елемент використовувався шукачем захисту задля введення судових органів влади в оману.

Підтвердженням зазначеного є наступне:

- розгляд заяви від 10 грудня 2020 року відбувся за участю адвоката шукача захисту, включно до червня 2021 року, ані ОСОБА_1 , ані адвокат не звертались із клопотаннями або запереченнями щодо неможливості проведення співбесід за умовами наявного захворювання (в тому числі тяжких або психіатричного характеру);

- доказ про наявність психіатричного захворювання доведено до суду лише на підставі документу з РФ, а саме постанови Новосибірського обласного суду від 19 лютого 2018 року по справі №22-1289/2018. При цьому, судом не дотримано принципу "презумпції психічного здоров`я", передбаченого у Законі України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року №1489-III (далі Закон №1489-III). Такий принцип застосовується доки, наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України;

- з метою перевірки факту наявності психіатричного захворювання, територіальним органом ДМС відбулась спроба щодо направлення позивача на медичне обстеження, видано супровідний лист на адресу КУ НК "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я" від 27 липня 2022 року за №5100.5.1-5615/51.3-22. За результатами встановлено, що позивач уникнув проходження такої процедури, що вказує на зловживання правами задля досягнення власного результату.

Окрім того, під час співбесіди від 22 червня 2023 року (арк.2) отримано твердження шукача захисту, що він вилікувався у 2019 році, будь-яких негараздів зі здоров`ям не має. Також підтверджено, що проблеми психіатричного характеру існували виключно на момент перебування в РФ, тобто до виїзду в червні 2019 року.

ДМС вважав, що елемент психічного захворювання, що виведено на підставі рішення судового органу РФ, без документального підтвердження в медичних закладах нашої держави використано задля введення в оману судових інстанцій України.

На додаток до всебічного розгляду заяви від 10 грудня 2020 року, де за результатом не виявлено ознак, передбачених п.п.1, 13 ч.1 ст. 1 Закону №3671-VI, повторний розгляд заяви спрямовано на зіставлення елементів кримінального переслідування.

Аналіз матеріалів особової справи та повторна процедура розгляду заяви дозволили дійти висновку, що у заявника відсутні об`єктивні побоювання стати жертвою переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства або політичних переконань на території РФ, що підтверджується поясненнями особи в ході опитування (арк.4 співбесіди від 22 червня 2023 року). Також, ДМС не виявлено обставин, які б могли вказувати на належність ОСОБА_2 до окремої соціальної групи.

ДМС встановлено об`єктивний факт перебування позивача в міжнародному розшуку каналами Інтерполу (ч.2 ст. 228 КК РФ), а на відсутність суб`єктивних елементів вказує наступне:

- позивач підтвердив наявність двох кримінальних справ, а також факт вживання наркотичних і психоактивних засобів на території РФ, починаючи з 2007 року (арк.2 співбесіди від 22 червня 2023 року);

- шукач захисту підтвердив, що вживання наркотиків стало підставою для порушення кримінальної справи від 2008 року, за яке він відбув покарання в місцях позбавлення волі та звільнений достроково (арк.3 співбесіди від 22 червня 2023 року);

- позивач підтвердив факт подальшого вживання наркотичних засобів після звільнення з місць позбавлення волі, що стало підставою для повторного порушення кримінальної справи у РФ. Відповідно до тверджень саме кримінальна справа від 2018 року за ч.2 ст. 228 КК РФ стала підставою для об`явлення його у міжнародний розшук (арк.3 співбесіди від 22 червня 2023 року, арк.2 співбесіди від 28 червня 2023 року);

- звертається увага, що під час повторного розгляду заяви шукач захисту не повідомив про факт фабрикування кримінальних справ у РФ, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних речовин. Натомість, підтверджено елемент проведення обшуку з боку правоохоронних структур у помешканні його батьків та вилучення наркотичної речовини (кетаміну), який заявник вживав на той період часу (арк.3 співбесіди від 22 червня 2023 року);

- окремо, заявником підтверджено обставину виїзду до України в 2019 році з метою уникнення кримінального переслідування в РФ та на момент перебування під підпискою про невиїзд (арк.3 співбесіди від 22 червня 2023 року).

ДМС також виявлено обставини повернення дружини заявника на установчі дані ОСОБА_3 з України до РФ, у тому числі під час повномасштабного російського вторгнення. Так, під час проведення аналізу матеріалів особової справи дружини та перевірки за обліками міжвідомчої підсистеми "Аркан", встановлено факт її виїзду 03 вересня 2022 року з України до РФ, транзитом через Республіку Молдова. За результатами опитування дружини позивача встановлено, що метою виїзду було оформлення нового паспортного документу, який вилучено територіальним органом ДМС під час звернення із заявою про міжнародний захист. Відповідно до відомостей з документу, новий паспортний документ для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 оформлено 20 вересня 2022 року, отримано 22 вересня 2022 року, орган видачі МВС Новосибірського регіону РФ (код 54007). Повернення до України відбулось 08 жовтня 2022 року, транзитом через Турецьку Республіку та Республіку Молдова.

Під час повторного розгляду заяви позивач підтвердив факт вживання наркотичних засобів, що не заперечує законності прийняття рішень, відповідно до логіки ЄСПЛ, такі дії кваліфікуються як "постійне нехтування законами держави".

Відповідно до принципів ЄСПЛ, примусове поміщення позивача до психіатричних закладів для лікування як альтернатива перебування в місцях позбавлення волі не вважається надмірним і є законним. Враховуючи викладене, суб`єктивне бачення позивача про те, що наступні кримінальні справи призведуть до подібного поміщення до місць медичного лікування чи позбавлення волі не можливо віднести до застосування тортур чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Клопотання ОСОБА_1 не містить умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1 Закону №3671-VI, а саме в нього відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань на території РФ.

Також, відсутні умови, які можуть вплинути на надання заявнику додаткової форми захисту в Україні, відповідно до вимог ст.ст. 3, 14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. З Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання 1984 року та п.13 ч.1 ст. 1 Закону №3671-VI, через відсутність доведених фактів загрози його життю, безпеці чи свободі в країні його громадянської належності через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства її ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до ДМС України, третя особа: ГУ ДМС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання прийняти рішення задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України від 15 березня 2024 року №37-24 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину російської федерації ОСОБА_1 .

Зобов`язано ДМС України повторно розглянути заяву громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДМС України ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, не враховані правові висновки Верховного Суду в постанові від 22 травня 2020 року по справі №825/2328/16, від 23 квітня 2020 року у справа №813/1790/18, від 16 березня 2023 року по справі №400/4409/21 про те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення;

- незважаючи на висловлену потребу у міжнародному захисті, позивач звернувся із заявою про набуття міжнародного захисту лише 10 грудня 2020 року, тобто майже через майже 1,5 роки після легального потрапляння на територію України та лише після початку процедури екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності;

- елемент психічного захворювання, що виведено на підставі рішення судового органу РФ, без документального підтвердження в медичних закладах нашої держави використано задля введення в оману судових інстанцій України;

- перебування особи у міжнародному розшуку за лінією Інтерполу свідчить про відсутність стосовно нього кримінальних переслідувань, які б були пов`язані з ознаками визначення статусу біженця на території країни громадянської належності, а саме: відсутність політично вмотивованих обвинувачень на території РФ;

- ДМС об`єктивно встановлюється, що інкриміновані заявнику злочини не мають політичного характеру. Така позиція ДМС підтримана листом УСБ України в Одеській області від 03 жовтня 2023 року №65/1/3/66:51, відповідно до якого СБУ заперечує проти визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- ДМС проведено аналіз українського законодавства, встановлено аналог такого злочину, що належить до категорії нетяжких і також карається позбавленням волі. Звертається увага, що заявник вже мав кримінальне майбутнє, тому може вважатися рецидивом. Також, в регіоні постійного проживання (Новосибірська область) не виявлено фактів загально поширеного насильства, які б були пов`язані з ситуацією міжнародного або внутрішнього конфліктів.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДМС України, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації. Народився у місті Новосибірськ. Має дві вищих освіти за спеціальністю філософія та прикладна математика, інформатика. Проживаючи в російській федерації займав посаду Генерального директора ТОВ "Кристал" (ІПН ).

Одружений на громадянці Рф ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дітей немає.

Державний кордон України перетнув 29 червня 2019 року через КПП Нові Яриловичи, в`їзд в Україну відбувся на підставі паспортного документу громадянина РФ для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 .

12 вересня 2020 року позивача затримано в Україні в міжнародному пункті пропуску "Одеса-Аеропорт" при оформленні вильоту сполученням Одеса-Стамбул, підстава: перебування особи у міжнародному розшуку каналами Інтерполу.

Процедуру екстрадиції (видачі) ОСОБА_1 ініційовано 09 жовтня 2020 року Міністерством юстиції України.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 застосовано тимчасовий арешт, постановою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року запобіжний захід змінено на домашній арешт.

На території РФ є об`єктом кримінального переслідування неполітичного характеру за ч.1 ст. 282 КК РФ (дії, спрямовані на розпалювання ненависті та ворожнечі, а також на приниження гідності групи осіб за ознаками раси, національності, мови, походжання, відношення до релігії, а також через належність до певної соціальної групи, здійснення з використанням інформаційно-телекомунікаційно) мережі "Інтернет"), а також за ч.2 ст. 228 КК РФ (незаконне придбання, зберігання психотропних речовин, без мети збуту, у великому розмірі). За матеріалами справи встановлено факт перебування заявника в міжнародному розшуку каналами Інтерполу, підставою для внесення до обліків була ст. 228 КК РФ.

Позивач раніше притягувався до кримінальної відповідальності в РФ за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних речовин.

Вироком районного суду м Новосибірська від 27 червня 2008 року був визнаний винним у вчиненні злочинів за ч.3 ст. 30 п."б", ч.2 ст. 228.1, ч.1 ст. 228, ч.2 ст. 228, ч.3 ст. 69 КК РФ, призначено покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Рішенням суду касаційної інстанції від 10 жовтня 2008 року вирок скасовано в частині засудження за ч.2 ст. 228 КК РФ, призначено покарання за ч.3 ст. 30, п."б" ч.2 ст. 228.1, ч.1 ст. 228 КК РФ, тобто відбулось пом`якшення покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановою районного суду м. Новосибірська від 03 лютого 2011 року ОСОБА_1 звільнено умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 10 днів (відповідно до листа Міністерства юстиції України від 09 жовтня 2020 року №97797/6749-30-20/12А).

На території України ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 (термін дії: 02 вересня 2019 року 01 серпня 2022 роки), підстава видачі 04/04 (працевлаштування).

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС в Одеській області.

Рішенням Державної міграційної служби України від 09 липня 2021 року №235-21 було відмовлено позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до повідомлення від 02 вересня 2021 року №510 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 відповідно до ст. 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року №3671-VI (далі Закон №3671-VI) відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, через відсутність умов, передбачених п.п.1, 13 ч.1 ст. 1 зазначеного Закону, а саме у зв`язку з тим, що подана позивачем історія переслідування не відповідає критеріям статусу біженця та додаткового захисту та отримана в позивача інформація щодо причин виїзду з Батьківщини має низку суперечностей, що суттєво вплинуло на прийняття негативного рішення за особовою справою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року по справі №420/20456/21 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ДМС України, за участю третьої особи ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України від 09 липня 2021 року №235-21 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину російської федерації ОСОБА_1 . Зобов`язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням психічного стану ОСОБА_1 та дотримання його прав, передбачених Законом №1489-III. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року залишено без змін.

Наказом ГУ ДМС в Одеській області від 06 липня 2022 року №129 "Про повторний розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту" розпочато повторний розгляд заяви про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту громадянина російської федерації ОСОБА_1 .

ГУ ДМС В Одеській області направив лист Генеральному директору комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я" від 27 липня 2022 року №5100.5.1-5615/51.3-22 щодо проведення медичного обстеження.

ОСОБА_1 було видано направлення на медичне обстеження.

ГУ ДМС в Одеській області прийнято наказ від 27 липня 2022 року №144 "Про призупинення повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту", в якому зазначив, що приймаючи до уваги вмотивоване подання заступника начальника управління - начальника відділу по роботі з шукачами захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області Віталія Глотенка, щодо призупинення розгляду заяви та особової справи №2020ОD0158 громадянина РФ на установчі дані ОСОБА_1 , у зв`язку з неможливістю проведення процедурних заходів з особою, яка має відповідні вади психологічного характеру, що виходить за межі правових норм Закону №3671-VI наказав:

1. Відповідно до п.5.3 "Правил розгляду заяв та оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою яка потребує додаткового захисту", затверджених наказом МВС від 07.09.2011 №649 призупинити розгляд заяви шукача захисту громадянина РФ ОСОБА_1 .

2. Визнати недійсною довідку про звернення за захистом в Україні серії 011542.

3. У разі повторного звернення особи до територіального підрозділу ДМС та надання результатів проходження медичної експертизи, що дозволяє проводити процедурні заходи в рамках Закону №3671-VI, подальші дії проводити у відповідності до абз.4 п.5,3 Правил.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №420/10781/22 Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року скасовано в частині відмови у задоволені позову про скасування наказу.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДМС України в Одеській області від 27 липня 2022 року №144 "Про призупинення повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту".

В інший частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постановою апеляційного суду встановлено: …У цьому зв`язку колегія суддів констатує, що в межах розгляду даної справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано жодних доказів на підтвердження неможливості проведення процедурних заходів щодо ОСОБА_1 . Як і не надано доказів ухилення останнього від проходження медичного обстеження.

Твердження відповідача про наявність у ОСОБА_1 вад психологічного характеру не звільняє суб`єкта владних повноважень виконати судове рішення по справі №420/20456/21 та належним чином розглянути заяву громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням психічного стану ОСОБА_1 та дотримання його прав, передбачених Законом №1489-III.

На виконання рішення у справі №420/10781/22, ГУДМС в Одеській області прийнято наказ №51 від 13 березня 2023 року, яким наказ від 27 липня 2022 року №144 "Про призупинення повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту" визнано таким, що втратив чинність.

В подальшому наказом ГУДМС в Одеській області від 02 червня 2023 року №110 призупинено розгляд заяви шукача захисту ОСОБА_1 через його неявку до територіального органу ДМС.

20 червня 2023 року ОСОБА_1 подана заява з проханням відновити розгляд заяви.

Наказом ГУДМС в Одеській області від 20 червня 2023 року №122 поновлено розгляд заяви шукача захисту ОСОБА_1 .

З шукачем захисту ОСОБА_1 проведено співбесіди 22 червня 2023 року та 28 червня 2023 року.

04 грудня 2023 року затверджено "Висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту" стосовно ОСОБА_1 (справа №2020ОD0158), яким рекомендовано ДМС відмовити у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно громадянину РФ на установчі дані ОСОБА_1 .

Рішенням Державної міграційної служби України №37-24 від 15 березня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення №37-24 від 15 березня 2024 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину РФ ОСОБА_1 прийнято без врахування судових висновків у справах №420/20456/21 та №420/10781/22, що не відповідає принципу верховенства права, та є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам п.9 ч.2 ст. 129 та ч.1 ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.1 ч.1 ст. 1, п.13 ч.1 ст. 1, ст. 6, ч.6 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року №3671-VI, п.п.4.1, 4.3, "е" п.5.1 Правила розгляду заяв та оформлення документів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року №649, п.4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2014 року №121

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 14 Загальної декларації з прав людини від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах і користуватися цим притулком.

Порядок правового регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні врегульовано Законом №3671-VI.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1 Закону №3671-VI біженець це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

У ст. 1А (2) Конвенції про статус біженців від 28 липня 1951 року також дано поняття "біженець", який означає особу, що внаслідок подій, які відбулися до 01 січня 1951 року, і через обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознакою расової належності, релігії, громадянства, належності до певної соціальної групи чи політичних поглядів знаходиться за межами країни своєї національної належності і не в змозі користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися таким захистом внаслідок таких побоювань; або, не маючи визначеного громадянства і знаходячись за межами країни свого колишнього місця проживання в результаті подібних подій, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок таких побоювань.

Обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Пунктом 13 ч.1 ст. 1 Закону №3671-VI установлено, що особа, яка потребує додаткового захисту це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Частиною 6 ст. 8 Закону №3671-VI передбачено, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п.п.1 чи 13 ч.1 ст. 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених п.п.1 чи 13 ч.1 ст. 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року №649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які відповідно до п.1.1. визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі Правила №649).

Пунктом 4.1. Правил №649 визначено, що під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви:

а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених ч.ч.2, 3 ст. 8 Закону №3671-VI.

У разі залучення перекладача для участі в співбесіді, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС перед початком співбесіди попереджає перекладача про необхідність дотримання умов конфіденційності, що оформлюється розпискою про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника (додаток 11).

Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди (додаток 12) з особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником, перекладачем, адвокатом, психологом, педагогом (за наявності);

б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 13).

У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Відповідно п.4.3. Правил №649 на підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС в межах установленого строку приймає одне з таких рішень:

а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Підпунктом "е" п.5.1. Правил №649 визначено, що після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 20).

Висновок складається за результатом оцінки заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, комплексного та системного вивчення документів, наявних в особовій справі заявника, та перевірки фактів, повідомлених заявником або його законним представником.

Відомості та обставини, про які зазначено у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і які не підтверджуються документами або іншими фактичними даними, можуть бути враховані під час підготовки висновку за умови, що твердження заявника стосовно обставин, зазначених у заяві, є послідовними і правдоподібними, надана ним інформація не суперечить загальновідомим відомостям, що мають відношення до справи заявника та встановлена загальна правдоподібність заяви.

Оцінка заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється на індивідуальній основі і включає в себе вивчення наявних відомостей про:

- всі відповідні факти, що стосуються країни походження на момент прийняття рішення щодо заяви, в тому числі закони і інші нормативно-правові акти країни походження заявника і порядок їх застосування;

- відповідні твердження і документи, представлені заявником, у тому числі інформацію про те, що заявник був або може стати об`єктом переслідування чи об`єктом завдання серйозної шкоди;

- особисті дані і обставини заявника, включаючи інформацію про те, що заявник був чи може стати об`єктом переслідування чи йому може бути завдано серйозної шкоди.

Той факт, що заявник вже був об`єктом переслідувань або йому було завдано серйозної шкоди, наявність прямих загроз такого переслідування або такої шкоди є важливим показником цілком обґрунтованих побоювань заявника стати жертвою переслідування або реального ризику отримати серйозну шкоду.

У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником.

У висновку викладається обґрунтована пропозиція територіального органу ДМС щодо прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Висновок уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС, на яку покладено розгляд справи, погоджується керівником структурного підрозділу територіального органу, до повноважень якого належить реалізація законодавства у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, та затверджується заступником керівника територіального органу ДМС, який відповідно до розподілу обов`язків спрямовує і координує діяльність структурного підрозділу з питань біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до Порядку проведення обов`язкових медичних обстежень осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03 березня 2002 року №82, обов`язкове медичне обстеження осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, проводиться за направленням органів міграційної служби у лікувально-профілактичних закладах, визначених місцевими управліннями охорони здоров`я. Визначений лікувально-профілактичний заклад проводить обов`язкове медичне обстеження осіб, щодо яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Обов`язкове медичне обстеження здійснюють терапевт, педіатр (для дітей), акушер-гінеколог (для жінок). За необхідності, лікарі-спеціалісти мають право залучати лікарів інших спеціальностей. Обстеження включать загальний аналіз крові та сечі, аналіз крові на цукор, обстеження на сифіліс та флюорографу для осіб старших 14 років, а також індивідуальні додаткові обстеження, що можуть призначатися лікарями для встановлення діагнозу. Особі також пропонується анонімне обстеження на ВІЛ-інфекцію.

Обстеження спеціалістів та проведення функціональних обстежень слід проводити з урахуванням релігійних та національних звичаїв особи.

В разі виявлення в обстежуваної особи гострого, в тому числі, інфекційного захворювання, ній надається амбулаторна або стаціонарна медична допомога.

Відповідно п.4 Порядку, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2014 року №121, медичне обстеження іноземців та осіб без громадянства, які звернулися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та надання їм екстреної медичної допомоги здійснюються на безоплатній основі (за рахунок бюджетних коштів, передбачених у державному та місцевих бюджетах).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року по справі 420/20456/21, зокрема, зобов`язано ДМС України повторно розглянути заяву громадянина РФ ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням психічного стану ОСОБА_1 та дотримання його прав, передбачених Законом №1489-III.

Вказаним рішенням встановлено: "…Суд звертає увагу, що у апеляційній постанові Новосибирського обласного суду у справі №22-1289/2018 від 19 лютого 2018 року містяться посилання на те, що відносно позивача було проведено 2 стаціонарні судово-психіатричні експертизи. Відповідно висновку судової стаціонарної комплексної психолого-психіатричної експертизи №128 ОСОБА_1 по своєму психічному стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру, так як представляє небезпеку для себе та інших осіб. Структура та перебіг психічного розладу. … ОСОБА_1 страждає тимчасовим психічним розладом у вигляді декомпенсації шизотипічного розладу, ускладненого синдромом залежності від вживання психоактивних засобів".

Відповідно до цього судового рішення, оскільки розлад психічного здоров`я позивача був настільки стійкий, що унеможливлювало відповісти однозначно про осудність позивача в інкримінуємих йому злочинах, його було поміщено на примусове лікування до спеціалізованого зачиненого психіатричного закладу, в якому він провів півтора роки та був звільнений з нього не у зв`язку із досягненням значного прогресу у лікування чи одужанні позивача, а у зв`язку зі спливом строку перебування у закладі.

Тобто, даних про одужання позивача від тяжкої психічної хвороби відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не приховував вказаного факту наявності у нього серйозної психічної хвороби ні під час перетину кордону та спілкування з прикордонниками, ні під час подання заяви, заповнення анкети чи приведення співбесіди з ним.

Разом з тим, ГУ ДМС України в Одеській області маючи вище наведену інформацію, стосовно психічного захворювання ОСОБА_1 , в порушення прав заявника та процедури проведення обов`язкових медичних обстежень осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця не призначило огляд психіатра чи його обстеження у спеціалізованому медичному закладі з метою встановлення факту можливості позивачем усвідомлювати те, що він пояснює чи вчиняє дії.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є законним та обґрунтованим лише тоді, коли воно відповідає принципу верховенства права та прийняте з дотриманням всіх необхідних прав шукача притулку і у відповідності до процедури розгляду заяви, проведеної у жорсткій відповідності до норм діючого законодавства.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі №420/20456/21, вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням ДМС України від 23 червня 2022 року №14-22, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі №420/20456/21 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року, зобов`язано ГУДМС в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина РФ ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням психічного стану ОСОБА_1 та дотримання його прав, передбачених Законом України "Про психіатричну допомогу".

Наказом ГУ ДМС в Одеській області від 06 липня 2022 року №129 "Про повторний розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту" розпочато повторний розгляд заяви про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту громадянина РФ ОСОБА_1 .

ГУ ДМС в Одеській області направив лист Генеральному директору комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я" Анатолію Волощуку від 27 липня 2022 року №5100.5.1-5615/51.3-22. В листі було зазначено, що на обліку ГУ ДМС в Одеській області перебуває заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту гр. РФ ОСОБА_1 , який направляється на вашу адресу для проходження відповідного психічного обстеження, передбаченого чинним законодавством.

ОСОБА_1 було видано направлення на медичне обстеження, яке він отримав особисто 27 липня 2022 року.

ГУ ДМС в Одеській області прийнято наказ від 27 липня 2022 року №144 "Про призупинення повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту", в якому зазначив, що приймаючи до уваги вмотивоване подання заступника начальника управління начальника відділу по роботі з шукачами захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області Віталія Глотенка, щодо призупинення розгляду заяви та особової справи №2020ОD0158 громадянина РФ на установчі дані ОСОБА_1 , у зв`язку з неможливістю проведення процедурних заходів з особою, яка має відповідні вади психологічного характеру, що виходить за межі правових норм Закону №3671-VI наказав:

1. Відповідно до п.5.3 "Правил розгляду заяв та оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою яка потребує додаткового захисту", затверджених наказом МВС від 07 вересня 2011 року №649 призупинити розгляд заяви шукача захисту громадянина РФ ОСОБА_1 .

2. Визнати недійсною довідку про звернення за захистом в Україні серії 011542.

3. У разі повторного звернення особи до територіального підрозділу ДМС та надання результатів проходження медичної експертизи, що дозволяє проводити процедурні заходи в рамках Закону №3671-VI, подальші дії проводити у відповідності до абз.4 п.5,3 Правил.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №420/10781/22 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року скасовано в частині відмови у задоволені позову про скасування наказу.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДМС України в Одеській області від 27 липня 2022 року №144 "Про призупинення повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту".

В інший частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року залишено без змін.

Постановою апеляційного суду встановлено: "…У цьому зв`язку колегія суддів констатує, що в межах розгляду даної справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано жодних доказів на підтвердження неможливості проведення процедурних заходів щодо ОСОБА_1 . Як і не надано доказів ухилення останнього від проходження медичного обстеження.

Твердження відповідача про наявність у ОСОБА_1 вад психологічного характеру не звільняє суб`єкта владних повноважень виконати судове рішення по справі №420/20456/21 та належним чином розглянути заяву громадянина РФ ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням психічного стану ОСОБА_1 та дотримання його прав, передбачених Законом України "Про психіатричну допомогу"….

На виконання рішення у справі №420/10781/22, ГУДМС в Одеській області прийнято наказ №51 від 13 березня 2023 року, яким наказ від 27 липня 2022 року №144 "Про призупинення повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту" визнано таким, що втратив чинність.

В подальшому наказом ГУДМС в Одеській області від 02 червня 2023 року №110 призупинено розгляд заяви шукача захисту ОСОБА_1 через його неявку до територіального органу ДМС.

20 червня 2023 року ОСОБА_1 подана заява з проханням відновити розгляд заяви.

Наказом ГУДМС в Одеській області від 20 червня 2023 року №122 поновлено розгляд заяви шукача захисту ОСОБА_1 .

З шукачем захисту ОСОБА_1 проведено співбесіди 22 червня 2023 року та 28 червня 2023 року.

04 грудня 2023 року міграційним органом затверджено "Висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту" стосовно ОСОБА_1 (справа №2020ОD0158), яким рекомендовано ДМС відмовити у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно громадянину РФ на установчі дані ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів акцентує, що вказаний Висновок не містить жодної інформації про дотримання процедури розгляду заяви із залученням до її розгляду спеціаліста в галузі психічного здоров`я або зазначення доказів ухилення ОСОБА_1 від проходження медичного обстеження, необхідність якого констатовано у двох рішеннях судів у справах №420/20456/21 та №420/10781/22.

Рішенням Державної міграційної служби України №37-24 від 15 березня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Натомість, як встановлено судом, ДМС України, при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 не залучено до її розгляду спеціаліста в галузі психічного здоров`я. Як і не вжито заходів отримання доказів ухилення ОСОБА_1 від проходження медичного обстеження.

На переконання колегії суддів, ДМС України, при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 , повинна була врахувати обов`язкові висновки суду у справі №420/20456/21 та №420/10781/22.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що рішення №37-24 від 15 березня 2024 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину РФ ОСОБА_1 прийнято без врахування вказаних висновків, що не відповідає принципу верховенства права, та є підставою для визнання його протиправним та скасування.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування лише у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення, колегія суддів вказує наступне.

Так, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі №420/20456/21 зазначено: "… Таким чином, апеляційний суд, погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ДМС України в Одеській області, маючи вище наведену інформацію, стосовно психічного захворювання ОСОБА_1 , в порушення прав заявника та процедури проведення обов`язкових медичних обстежень осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, не призначило огляд психіатра чи його обстеження у спеціалізованому медичному закладі з метою встановлення факту можливості позивачем усвідомлювати те, що він пояснює чи вчиняє дії…".

З огляду на викладене, не залучення до розгляду заяви ОСОБА_1 спеціаліста в галузі психічного здоров`я є суттєвим порушенням.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.