Справа № 380/6969/25
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 рокусправа № 380/6969/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (адреса:25009, м. Кропивницький, вул. Соборна,7а, , далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, , далі відповідач 2), у якій позивач просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №80 від 25.12.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»: до страхового стажу роботи зарахувати період навчання у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості з 01.09.1980 по 01.03.1983, який складає 2 роки 6 місяців; до страхового стажу роботи зарахувати період роботи на території рф в Советско датском предприятии «Непек» з 01.01.1992 по 09.09.1994, який складає 2 роки 8 місяців 9 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити (обчислити) і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» з 08.12.2024.

Позиція позивача:

В обґрунтування позову вказано, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи. Вказує, що відповідачем 1 не зараховано йому стаж навчання у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості з 01.09.1980 по 01.03.1983 і отримав освітньо кваліфікаційний рівень техніка механіка, що підтверджується копією диплому. Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2025 диплом Вінницького технікуму м`ясної та молочної промисловості виданий на ім`я ОСОБА_2 01.03.1983, НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про зміну імені позивачем ОСОБА_2 було змінено ім`я на ОСОБА_1 , про що свідчить актовий запис №43 в книзі реєстрації змін імені від 27.07.2004. Згідно п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Крім цього, відповідачем 1 не зараховано позивачу стаж з 01.01.1992 по 09.09.1994 робота на території рф. Хоча, згідно наказу про прийняття його на роботу відповідачем 1 зараховано період з 08.05.1990 по 01.01.1992, що підтверджується записом в його трудовій книжці. Вважає, що відповідач 1 безпідставно не зарахував до загального стажу зазначені періоди, оскільки даний стаж підтверджується трудовою книжкою, а тому вважає такі дії протиправними.

Заперечення відповідача 1, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області:

28.04.2025 до суду надійшов відзив відповідача1, в якому просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву вказано, що позивачу не може бути призначено пенсію за віком, оскільки підтверджений належними документами страховий стаж позивача складає 11 років 11 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому позивачу відмовлено в призначенні пенсії. За результатом розгляду документів, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки ( НОМЕР_3 ): з 23.07.1980 по 01.09.1980, оскільки не можливо визначити дату наказу на прийняття на роботу, зазначений період потребує уточнення; з 01.01.1992 по 09.09.1994, робота на території російської федерації.. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначення пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого ст. 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року. Це означає що, починаючи з 23 грудня 2022 року, правові відносини з російською федерацією зупинені офіційно, а тому жодні запити на отримання правової допомоги виконуватись не будуть. Зупинення дії Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року передбачено лише у відносинах з російською федерацією. Правові відносини з російською федерацією зупинені офіційно, тому відсутні підстави для зарахування страхового стажу, а також стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком. На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком в Україні не діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Отже, враховуючи припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, згідно якої проводилось взаємне визнання та зарахування стажу, стаж роботи на території російської федерації з 01.01.1992 не враховується до страхового стажу, а тому підстав для врахування до стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 09.09.1994 на території російської федерації немає. Звертає увагу суду, що позивач своїм правом на подачу додаткових документів про роботу на підставі первинних документів не скористався, додаткові документи не надано.

Заперечення відповідача 2, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області:

30.04.2025 до суду надійшов відзив відповідача 2, в якому просить у задоволенні позову відмовити. За принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядалися, і відповідно, рішення про відмову у призначенні пенсії №80 від 27.11.2024 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. ОСОБА_1 повторно звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка від 06.12.2024 про призначення пенсії за віком та пакетом документів. За принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядалися, і відповідно, рішення про відмову у призначенні пенсії №80 від 12.12.2024 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області. ОСОБА_1 втретє звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка від 20.12.2024 про призначення пенсії за віком та пакетом документів. За принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядалися, і відповідно, рішення про відмову у призначенні пенсії №80 від 25.12.2024 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, не розглядало ані вищезазначеної заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, ані документів доданих до цієї заяви, відповідно й не приймало жодних рішень щодо цього питання, а тому не може виступати відповідачем у даній справі, так як не вчиняло жодних протиправних дій та не порушувало жодних прав позивача. В пункті 45 постанови від 19.04.2022 у справі №400/3989/19 Верховний Суд вказав, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні. Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області категорично не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 та вважає, що такі вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії №80 від 25.12.2024 вік заявника 65 років. Страховий стаж позивача становить 11 років 11 місяців 22 дні, не працює. За результатами розгляду документів, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки ( НОМЕР_3 ): - з 23.07.1980 по 01.09.1980, оскільки не можливо визначити дату наказу на прийняття на роботу, зазначений період потребує уточнення; - з 01.01.1992 по 09.09.1994, робота на території російської федерації. Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду в Кіровоградській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років. Відповідно до поданих документів право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 у позивача відсутнє. У зв`язку із зазначеним просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою від 14.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

20.12.2024, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, за наслідками чого прийняло рішення від 25.12.2024 №80 про відмову у призначенні пенсії.

Рішення мотивовано тим, що страховий стаж позивача становить 11 років 11 місяців 22 дні, з необхідних 15 років.

За результатами розгляду документів, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки ( НОМЕР_3 ):

- з 23.07.1980 по 01.09.1980, оскільки не можливо визначити дату наказу на прийняття на роботу, зазначений період потребує уточнення;

- з 01.01.1992 по 09.09.1994, робота на території російської федерації. У зв`язку з відсутністю страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

У зв`язку з відсутністю страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Позивач вважає рішення протиправними, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (надалі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини 2 статті 45 Закону № 1058).

Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (надалі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень частини третьої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

Щодо неврахування до страхового стажу 01.09.1980 по 01.03.1983, оскільки не можливо визначити дату наказу на прийняття на роботу, зазначений період потребує уточнення, суд прийшов наступного.

Як встановлено судом, трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 23.07.1980 містить записи щодо періодів його роботи. Разом з тим, ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято рішення, яким не зарахував до страхового стажу періоди роботи позивача з 23.07.1980 по 01.09.1980, оскільки не можливо визначити дату наказу на прийняття на роботу, зазначений період потребує уточнення.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , стор.4-5, з 01.09.1980 по 01.03.1983 навчання у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості, в графі на основі чого внесені записи вказано диплом № НОМЕР_4 .

Згідно диплому НОМЕР_2 від 01.03.1983, виданого ОСОБА_2 в тому, що 1980 поступив у Вінницький технікум м`ясної та молочної промисловості і в 1983 закінчив повний курс по спеціальності машини і обладнання підприємств м`ясної промисловості; рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 28.02.1983 йому присвоєна кваліфікація техніка механіка.

Згідно свідоцтва про зміну імені від 12.04.2007 серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінив ім`я на ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації зміни імені 27 липня 2004 зроблено відповідний актовий запис №43.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.02.2025 у справі №456/567/25 заяву задоволено повністю. Встановлено факт, що диплом Вінницького технікуму м`ясної та молочної промисловості виданий на ім`я ОСОБА_2 01.03.1983 № НОМЕР_4 , належить ОСОБА_1 (серія та номер паспорта НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (діюча на час заповнення запису №8) у випадку виявлення неправильного або неточного запису в трудовій книжці виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був внесений такий запис (п. 2.5). Якщо таке підприємство ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а випадку його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядкове ліквідоване підприємство (п.2.7) Виправлені відомості повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У випадку втрати наказу або розпорядження або невідповідності їх роботі, яка фактично виконувалась , виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, які підтверджують виконання робіт ( п. 2.8). В розділах "Відомості про роботу", закреслення раніш внесених неточних або неправильних записів не допускається. При необхідності , наприклад, зміни запису відомості про роботу після вказівки відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться "Запис за № таким-то є недійсною (2.9)

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції № 162 про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

В постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносились відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Більше того, недоліки її заповнення не можна вважати обставиною, що вказує на відсутність у позивача трудового стажу за вказаний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Згідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відтак, трудовою книжкою підтверджується, що позивач у період з 01.09.1980 по 01.03.1983 навчався у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості, а також відповідачем не вчинялись дії направлені на витребування в уповноважених осіб документів на підтвердження спірних періодів навчання позивача, тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області неправомірно не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 01.03.1983 у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості до страхового стажу.

Щодо неврахування до страхового стажу з 01.01.1992 по 09.09.1994, оскільки робота на території російської федерації, суд прийшов наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону від 09.07.2003 №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з оскарженим рішенням відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 09.09.1994, з огляду на те, що російською федерацією розірвано Угоду про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у сфері Пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та російська федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до страхового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відповідно до п. 2 ст. 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Тому Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

При цьому, оспорюваний період роботи з 01.01.1992 по 09.09.1994 підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 (запис 20-21).

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномаштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією відносно громадян України, відповідач не може відмовити у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії.

Отже, Головним управлінням протиправно відмовлено у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 09.09.1994 згідно трудової книжки на підприємстві, розташованому на території російської федерації.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, спірне рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком не відповідає критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком у відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону №1058-IV, суд виходить з того, що може зобов`язати відповідача вчинити конкретні, позитивні для позивача дії, лише у випадку, якщо за певних конкретних обставин справи встановить відсутність підстав для прийняття будь-якого іншого рішення, прийняття якого можливо відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

Як вже зазначалося судом вище, за змістом рішення для призначення пенсії за віком позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком мав досягти 65 років та мати страховий стаж не менше 15 років.

За змістом рішення про відмову у призначенні пенсії від 25.12.2024 №80 позивач досяг віку 65 років, страховий стаж позивача становить 11 років 11 місяців 22 дні.

Разом цим, суд встановив, що Пенсійним органом при розгляді заяви позивача про призначення пенсії протиправно не було зараховано до його страхового стажу:

- період роботи з 01.09.1980 по 01.03.1983, оскільки не можливо визначити дату наказу на прийняття на роботу, що становить 2 роки 6 місяців;

- період роботи з 01.01.1992 по 09.09.1994, оскільки робота на території російської федерації, що становить 2 роки 8 місяців 9 днів.

Отже, з урахуванням стажу, який добровільно враховано Пенсійним органом та який підлягає врахуванню, загальний страховий стаж позивача становить 17 років 2 місяці.

Таким чином, позивач має необхідний вік та страховий стаж для призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд встановив, що 65 річного віку позивач досяг 07.12.2024, із заявою про призначення пенсії звернувся 20.12.2024, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак, право має право на призначення пенсії за віком з 08.12.2024.

Щодо визначення органу, який слід зобов`язати вчинити дії щодо призначення пенсії позивачу, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи.

З матеріалів справи видно, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав відповідні документи для призначення пенсії.

Вказані висновки суду узгоджуються із постановою Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23 в частині розглядуваного питання.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області заявлені безпідставно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення вказаної статті, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, рішення якого визнано протиправним та скасоване.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №80 від 25.12.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 з 08.12.2024 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 01.09.1980 по 01.03.1983 та з 01.01.1992 по 09.09.1994.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області витрати у виді судового збору у сумі 1211,20грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКарп`як Оксана Орестівна