Справа № 320/9543/22
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Справа№320/9543/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Київської обласної прокуратури до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Старшого виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови від 20.09.2022 ВП №69877442

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Київська обласна прокуратура звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Старшого виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. про визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 20.09.2022 у виконавчому провадженні №69877442 про стягнення виконавчого збору; визнання протиправною та скасування постанови старшого виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. від 20.09.2022 у виконавчому провадженні №69877442 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року передано адміністративну справу №320/9543/22 на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року залишено без руху позовну заяву з надання строку для усунення її недоліків, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору, а також приведення позовної заяви у відповідність із вимогами Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом сплати судового збору у розмірі 2481 грн та надання до суду оригіналу квитанції про сплату судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

В установлений судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у адміністративній справі в порядку письмового провадження з урахуванням особливостей, встановлених статтею 287 КАС України. Витребувано у Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в строк до 29 квітня 2025 року належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження ВП № 69877442.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року продовжено строк розгляду справи № 640/9543/22 на двадцять днів.

Відповідно до положень статті 287 КАС України виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.

Сторони про прийняття справи до провадження були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що на виконання виконавчого листа, виданого на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2022 року у справі №320/2981/21 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. 20.09.2022 року відкрито виконавче провадження ВП №69877442 у справі №320/2981/21 та стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 26000 грн. Зазначив, що вказаною постановою зобов`язано Київську обласну прокуратуру провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати, починаючи з 28.09.2020 по 16.08.2022 року у порядку та розмірах, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням виплачених сум. Вважає зобов`язальні вимоги вказаної постанови майновими, проте відповідачем помилково визначено, що резолютивна частина рішення суду у даній справі є вимогою немайнового характеру, у зв`язку з чим безпідставно застосував ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». Дії відповідача 1 щодо винесення постанови від 20.09.2022 у виконавчому провадженні №69877442 про стягнення виконавчого збору вважає протиправними, просив задовольнити позов.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що державний виконавець Сніжинський Т.Є. не може бути відповідачем у даній справі. Крім того, зазначив, що виконавчий лист № 320/2981/21, виданий 01.09.2022 Київським окружним адміністративним судом, зобов`язує виконати певні дії Київську обласну прокуратуру, тобто носить зобов`язальний характер. З огляду на вимоги частин 3 та 4 статті 27 закону України «Про виконавче провадження» 20.09.2022 разом з постановою про відкриття виконавчого провадження №69877442 винесено постанову про стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Статтею 8 закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату з 01 січня в розмірі 6500 грн. Таким чином виконавчий збір склав 26000 гривень.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - Київська обласна прокуратура (), зареєстроване як юридична особа 05.11.1991 року за адресою місцезнаходження: 01601, місто Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 27/2.

Відповідач 1 Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відповідач 2 Старший виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України є суб`єктами владних повноважень, які в даних правовідносинах згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України має адміністративну процесуальну дієздатність.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі №320/2981/21 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Київської обласної прокуратури, які полягають у нарахуванні та виплаті заробітної плати прокурору ОСОБА_1 починаючи з 26 березня 2020 року, в порядку та в розмірах передбачених постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», а не в порядку та в розмірах, передбачених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». Зобов`язано Київську обласну прокуратуру провести перерахунок та виплату заробітної плати (посадового окладу, надбавки за вислугу років та щорічної премії за 2020 рік) прокурора ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 26 березня 2020 по 07.02.2022 (день ухвалення судом рішення у даній справі), виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, з урахуванням раніше виплачених коштів. В задоволенні решти адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі №320/2981/21 задоволено частково апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури. Задоволено частково рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року скасовано та ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовллено частково. Визнано протиправними дії Київської обласної прокуратури щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати, починаючи з 28.09.2020, у порядку та в розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Зобов`язано Київську обласну прокуратуру провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати з 28.09.2020 по 16.08.2022 у порядку та розмірах, визначених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням раніше виплачених коштів. У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

01.09.2022 року Київським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про зобов`язання Київської обласної прокуратури провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати з 28.09.2020 по 16.08.2022 у порядку та розмірах, визначених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням раніше виплачених коштів.

20.09.2022 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Тарасом Євгенійовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №69877442 з виконання вищезазначеного виконавчого листа. Стягнуто з Київської обласної прокуратури виконавчий збір у розмірі 26000 грн.

Отже, спірним при вирішені даної справі є правові підстави для прийняття спірної постанови від 20.09.2022 року у ВП № 69877442 в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 26 000 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив із наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правовідносини щодо примусового виконання рішення суду та інших органів у виконавчому провадженні державними та приватними виконавцями врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція №512/5).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії

За приписами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин 1-4 статті 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, з-поміж іншого, ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Отже, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, від 14.09.2022 року у справі №280/9443/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено вище, що спірну постанову винесено державним виконавцем на підставі виконавчого листа від 01.09.2022 року, виданого на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2022 року у справі № 320/2981/21, яким задоволено позовні вимоги, зокрема, щодо зобов`язання Київської обласної прокуратури провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати з 28.09.2020 по 16.08.2022 у порядку та розмірах, визначених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням раніше виплачених коштів.

Отже, вимоги щодо нарахування та виплати вихідної допомоги є немайновими позовними вимогами, оскільки їх об`єктом виступає благо, яке не підлягає грошовій оцінці, тебто не є конкретно визначеною грошовою формою, відповідно розмір виконавчого збору у даному випадку мав обраховуватися на підставі ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VIII.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому, позовні вимоги позивача є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наслідками судового розгляду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до положень 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Київської обласної прокуратури до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Старшого виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови від 20.09.2022 ВП №69877442 відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 29 травня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Троянова