Справа № 120/12246/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 травня 2025 р. Справа № 120/12246/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту від 14.06.2024 про звільнення його з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Тому, з метою зобов`язання відповідача розглянути вказаний рапорт та прийняти рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 23.09.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що 19.06.2024 засобами поштового зв`язку військовою частиною НОМЕР_1 отримано і зареєстровано рапорт позивача від 07.06.2024.

Військова частина НОМЕР_1 направила 27.06.2024 на адресу позивача лист за вих. №809/119/1/1235/пс з інформацією про результат розгляду рапорту від 07.06.2024. Цей лист відправлено на адресу Позивача засобами поштового зв`язку і отримано ним особисто 04.07.2024.

Водночас, лист від 27.06.2024 власноручно позивач отримав 01.07.2024, про що свідчить його підпис на листі.

Також, на запит адвоката позивача, копію цієї відповіді на рапорт було направлено з листом від 04.07.2024 за вих. № 809/119/1/1286/пс засобами поштового зв`язку і отримано ним 15.07.2024.

Отже, щонайпізніше 15.07.2024 як позивач, так і адвокат були проінформовані про результат розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Тому, на думку відповідача, відсутня бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Окремо відповідач заявив про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення позивачем строк на звернення до суду.

Ухвалою від 01.10.2024 надано позивачу 7-денний строк, з дня вручення (отримання) копії ухвали, для висловлення (письмово) своїх доводів, міркувань або заперечень щодо поданого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду.

Представник позивача 07.10.2024 подав заперечення щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Відповідач-1 подав 15.10.2024 клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із зловживанням адвокатом позивача процесуальними правами.

Відповідач-1 06.11.2024 подав клопотання про залучення співвідповідача у справі - військову частину НОМЕР_2 .

Ухвалою від 15.11.2024 надано позивачу 3-денний строк, з дня вручення (отримання) копії ухвали, для висловлення (письмово) своїх доводів, міркувань або заперечень щодо поданого клопотання про заміну неналежного відповідача.

Представник позивача 21.11.2024 подав додаткові пояснення у справі та просив залучити військову частину НОМЕР_2 другим відповідачем у справі.

Ухвалою від 02.12.2024 залучено до участі у цій справі другим відповідачем військову частину НОМЕР_2 (далі - відповідач 2) та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Військова частина НОМЕР_2 подала 13.12.2024 відзив на позовну заяву, у якому заперечує позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в період з 02.11.2024 по 18.11.2024, в подальшому самовільно залишив місце служби, на даний час до розташування частини не повернувся, місцезнаходження останнього не відоме.

На підтвердження вказаного надано акт службового розслідування з додатками до нього, та наказ про результати службового розслідування.

Відповідач-2 зауважує, що за вказаний період жодного рапорту про звільнення з військової служби позивач не подавав, а тому правових наслідків для військової частини у зв`язку з визнанням бездіяльності військової частини НОМЕР_1 бути не може.

Ухвалою від 30.05.2025 відмовлено в задоволенні заяв військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Враховуючи, що інших заяв по суті та документів не надходило, суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини.

Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 07.06.2024 по команді про звільнення його з Збройних Сил України на підставі абзацу 12 пункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю II групи.

В подальшому, отримав усну відмову від юриста військової частини НОМЕР_3 про задоволення вищевказаного рапорту щодо звільнення з військової служби мотивуючи це тим, що 18.05.2024 року внесено зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відповідно до яких підстави для звільнення за сімейними обставинами військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на час дії військового стану визначені частиною 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а вказана підстава у рапорті відсутня.

Листом від 27.06.2024 № 809/119/1/1235/пс відповідач-1 відмовив у задоволенні рапорту позивача від 07.06.2024 та вказав на відсутність підстав для звільнення його з військової служби за абз. 12 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (а.с. 29-30).

За доводами позивача, він повторно звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з виправленим рапортом від 14.06.2024 по команді про звільнення його із Збройних Сил України на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Рапорт відправив засобами поштового зв`язку. Відповідно до даних Укрпошта лист отриманий військовою частиною 18.06.2024.

Водночас, як зазначає позивач, станом на дату звернення до суду жодної відповіді щодо розгляду його рапорту до нього не надходило.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Відповідно до статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі, визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Водночас, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан не одноразово продовжувався та триває станом на день ухвалення рішення суду.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.99 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 № 124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Відтак, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому, суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.

Так, у позовній заяві позивач вказує, що 14.06.2024 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з виправленим рапортом по команді про звільнення його з Збройних Сил України на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу".

Як доказ свого звернення позивач до матеріалів справи долучив трекінг відстеження із сайту АТ "Укрпошта", у якому зазначено про вручення відправлення 18.06.2024 (а.с. 67).

Військова частина НОМЕР_1 стверджує, що 19.06.2024 засобами поштового зв`язку військовою частиною НОМЕР_1 отримано і зареєстровано рапорт позивача від 07.06.2024.

У відповідь відповідач листом від 27.06.2024 за вих. № 809/119/1/1235/пс проінформував позивача про результат розгляду рапорту від 07.06.2024. Вказаний лист було відправлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку та отримано ним особисто 04.07.2024 (а.с. 29-30, 52).

Суд встановив, що рапорт від 14.06.2024, який за доводами позивача безпідставно нерозглянутий військовою частиною, матеріали справи не містять. Натомість в матеріалах справи міститься рапорт позивача без дати (а.с. 13-14), що за змістом є аналогічним рапорту від 07.06.2024, який зареєстрований військовою частиною НОМЕР_1 за вх. № 1/4314 від 19.06.2024 (а.с. 47-48).

Оцінюючи посилання позивача на трекінг відстеження із сайту АТ "Укрпошта" як на доказ отримання відповідачем рапорту ОСОБА_1 від 14.06.2024, суд зазначає про таке.

Трек-номер, а ним у цій справі є "357", дозволяє відстежити місце перебування відправлення і його маршрут від пункту відправлення до пункту призначення. Також за допомогою цього ідентифікатора, як встановлено з тексту і символів трекінгу, можна уточнити чи відправлення було вручено.

На цьому призначення трекінгу закінчується. Трекінг не містить прізвища особи, яка отримала відправлення, не місить підпису такої особи, що дає можливість лише припустити, що поштовий працівник виконав свій обов`язок та вручив (передав) відправлення.

Тому, роздруківка з сайту Укрпошти (Трекінг) є інформаційною довідкою, яка документує (протоколює) внутрішню діяльність оператора поштового зв`язку щодо прийняття відповідного поштового відправлення (лист, посилка тощо) до пересилання та рух його в процесі доставки особі, якій таке відправлення адресоване, підтверджуючи лише факти прийняття поштою відправлення та його рух між структурними операційними підрозділами підприємства зв`язку.

Отже, трекінг не є доказом вручення поштового відправлення, із нього не можливо встановити, який саме документ та ким було відправлено, а матеріали не містять оригіналу конверту із описом вкладення, фіскального чека з АТ «Укрпошта» чи опису вкладення поштової кореспонденції.

За умови того, що позивач наполягає на відправленні рапорту від 14.06.2024, а відповідач заперечує надходження такого, то суд з оцінки добутих доказів зазначає, що долучений трекінг не є доказом для підтвердження як відправлення рапорту позивача від 14.06.2024 так і отримання його військовою частиною НОМЕР_1 .

Доказом відправлення поштової кореспонденції є опис вкладення поштової кореспонденції із якого можна встановити відправлений документ та факт його отримання.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував, що документом, який підтверджує передавання відправлення поштовій установі є опис вкладень у листи, а фіскальний документ поштової установи свідчить про оплату поштових послуг.

Так, відповідно до ст.1, 14 Закону України «Про поштовий зв`язок», послуги поштового зв`язку - діяльність оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, у тому числі шляхом надання кур`єрських послуг, визначених цим Законом, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, спрямована на задоволення потреб користувачів. Суб`єкти господарювання, які мають намір здійснювати господарську діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку, подають до національного регулятора повідомлення про початок здійснення діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку. Внесення відомостей до єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку здійснюється відповідно до закону за формою та змістом, встановленими національним регулятором.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулювання відносин між ними визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі- Правила).

У пункті 8 цих Правил оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю. Пунктом 11 Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Згідно з пунктом 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу-повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача (пункт 2 Правил). Відповідно до пункту 62 Правил у разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відтак, Порядок визначив категорію поштового відправлення як рекомендований лист, який може підтвердити надіслання поштової кореспонденції.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ст. 77 КАС України).

Тож, якщо позивач наполягає на відправленні свого рапорту на адресу військової частини, то він має довести належними доказами факт відправлення та отримання його кореспондентом, тобто одержувачем.

Із обсягу встановлених у цій справі обставин, враховуючи, відсутність рапорту позивача датованого 14.06.2024 та належних доказів відправлення рапорту без дати (а.с. 13) відповідачу, відсутні правові підстави визнавати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту та, відповідно, зобов`язувати останнього його розглянути.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позову.

Щодо судових витрат, то підстави для їх присудження на користь позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ), Відповідач -1: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ); Відповідач-2: військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ).

Повне судове рішення: 30.05.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна