Справа № 522/7274/25
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/302/25
Справа № 522/9404/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Абухіна Р.Д.,

за участі секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника Ніц А.С. 04.04.2025 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови №ЮР/688/1від 14.02.2025 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про адміністративне правопорушення, провадження у справі просить закрити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у постанові не визначено який з п`яти абзаців ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» порушив позивач. Не було встановлено, що ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 повісткою та не з`явився у строк та місце, зазначені у повістці, адже у постанові вказано не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 до 15.12.2024. В постанові також не зазначено час вчинення адміністративного правопорушення. Не явка до ІНФОРМАЦІЯ_3 до 15.12.2024 не є порушенням у відповідності до абз. 1-5 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач заявляє, що не отримував жодної повістки про виклик. Відмітка про відсутність адресата не є належним оповіщенням про виклик та виключає наявність протиправного умислу позивача. Оскаржувана постанова не містить реквізитів повістки, номеру поштового відправлення та причину невручення повістки, номер поштового відділення і яким чином ОСОБА_1 був оповіщений. Позивач просить поновити йому пропущений процесуальний строк на звернення до суду, оскільки позивач отримав копію постанови 27.03.2025.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2025 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 17.04.2025.

До суду 22.04.2025 надійшов відзив від ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно якого просять відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування відзиву зазначено, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 поштовим зв`язком на адресу вказану військовозобов`язаним у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів була направлена повістка №1350652 про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14 год 00 хв 05.12.2024. Повістка №1350652 від 23.11.2024 була направлена з описом вкладення, яке було повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою, а тому позивач належним чином оповіщений про час і місце явки до територіального центру.

До суду 13.05.2025 надійшла відповідь на відзив від представника позивача Чумаченко С.О. у якій зазначено, що до відзиву не додано повідомлення про вручення, передбачене абз.2 п.16 Правил №270, адже трекінг поштових відправлень не згадується у правилах та не є таким повідомленням. Трекінг поштового відправлення не містить дати і часу перевірки відстеження поштового відправлення. Повістка має бути направлена протягом 48 годин після її підписання, однак повістка позивачу, яка підписана 23.11.2024 не містить інформації про її надіслання протягом 48 годин.

У судовому засіданні 26.05.2025 проведеному за участі представника позивача Ревенко А.Д. долучено відзив до справи та відповідь на відзив. Представник позивача Ревенко А.Д. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи оголосив перерву до 28.05.2025.

У судове засідання 28.05.2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача Ревенко А.Д. звернувся до суду 27.05.2025 з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 10 лютого 2025 року солдатом ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 складено протокол №ЮР/688 про адміністративне правопорушення за яким 10.02.2025 о 11:35 год в умовах особливого періоду, під час особистого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 у порушення вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) до 15.12.2024, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.40-41).

Протокол містить зазначення про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення 14.02.2025 о 18:00 год. Разом з тим у протоколі міститься підпис не встановленої особи про те, що ОСОБА_1 відмовився від пояснень і підписання протоколу у присутності свідків, однак у двох графах для відзначення свідків відмови від підписання протоколу міститься один підпис без зазначення прізвища імені по батькові свідка, тому таке зазначення не є належним чином засвідченням факту відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу та відповідно ознайомлення з датою, часом та місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протокол містить зазначення про те, що ОСОБА_1 особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , при тому відповідачем до відзиву долучено довідку про доставлення громадянина ОСОБА_1 . 10.02.2025 працівником поліції ОСОБА_3 (а.с.43), що спростовує зазначене у протоколі про особисте звернення позивача до відповідача.

14 лютого 2025 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 було винесено постанову №ЮР/688/1, згідно якої 10 лютого 2025 року о 11 год 35 хв, в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведення мобілізації, під час особистого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 у порушення вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) до 15.12.2024, чим вчинив порушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.18-19).

Така постанова підписана підполковником ОСОБА_4 .

При тому, до відзиву відповідач долучає постанову за тим самим номером №ЮР/688/1 від тієї ж дати 14.02.2025, яка не підписана ОСОБА_4 , а містить зазначення «підпис» в графі для підпису, яка містить наступне зазначення правопорушення: «10 лютого 2025 року о 11 год 35 хв, в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведення мобілізації, під час особистого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 у порушення вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) за повісткою № НОМЕР_1 для уточнення даних на 05.12.2024» (а.с.48).

Таким чином, матеріали справи містять дві різні копії постанови, одна без зазначення номеру повістки та із зазначенням дати явки до 15.12.2024, яка направлялася позивача та інша, яка містить номер повістку та чітку дату неявки до відповідача на 05.12.2024, яка долучена відповідачем до відзиву.

Існування різних за змістом двох постанов з однаковим номером, датою, щодо тієї ж особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ніяким чином не пояснюється відповідачем.

За змістом ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Подання до суду постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з зазначенням номеру повістки та чіткої дати, чого не було зазначено у постанові, яка направлялася позивачу свідчить про недобросовісність дій ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

У ч.3 ст.210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок), Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи № 463/1352/16-а.

У вину ОСОБА_1 за постановою, яка надана позивачем та підписана особою, яка розглянула справу про адміністративне правопорушення, інкримінується не з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) до 15.12.2024.

Згідно п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду

Зазначення представника позивача про відсутність абзацу частини першої статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як на підставу для скасування постанови не приймається судом до уваги, адже є надмірним формалізмом, адже зі змістом постанови вбачається, що підставою притягнення до адміністративної відповідальності є саме неявка позивача, що відповідає абзацу першому вказаної статті.

Обов`язок з`являтися за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, що визначені у повістці виникають виключно у випадку, коли така повістка була вручена у встановленому законом порядку.

Особливості вручення повістки регулюються Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою КМУ від 16 травня 2024 р. № 560.

Згідно Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16.05.2024 року, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

У повістці зазначаються:

прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;

мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

місце, день і час явки за викликом;

підпис (кваліфікований електронний підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку, дата підпису;

реєстраційний номер повістки;

роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

У п.41 зазначеної постанови вказано, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Згідно п.47 Постанови, у разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

До відзиву долучено повістку №1350652 від 23.11.2024, з якої вбачається, що ОСОБА_1 належить з`явитися 05.12.2024 о 14:00 год (а.с.45).

Проте, як вказувалося вище в оскаржуваній постанові ОСОБА_1 інкримінується не з`явлення до 15.12.2024, без зазначення чіткої дати.

Згідно опису вкладення АТ «Укрпошта» та трекінгу поштового відправлення повістка прийнята до поштового відділення 27.11.2024, прибула до відділення вручення 29.11.2024 та 09.12.2024 була направлено відправнику у зв`язку з тим, що одержувач відсутній за вказаною адресою (а.с.45 на звороті-46).

Повістка направлена за адресою позивача, вказану ним також у позові і підстава її повернення відправнику «адресат відсутній за вказаною адресою» свідчить про належним чином сповіщення ОСОБА_1 .

Твердження представника позивача про відсутність рекомендованого повідомлення не приймається судом до уваги, адже до трекінгу поштового відправлення внесені ті ж самі відомості що і в повідомлення, тому трекінг є електронною версією повідомлення, яке прикріплюється працівником пошти, а тому відсутність у порядку №560 інформації про трекінг не спростовує інформацію про належним чином вручення повістки позивачу.

Разом з тим, слід звернути уваги на порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Стаття 255 КУпАП, яка містить перелік осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення не містить норм, які б визначали уповноважених суб`єктів на складання протоколу про адміністративне правопорушення за статтями 210, 210-1 та 211 КУпАП.

Наказ МОУ «Про затвердження Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» від 01.01.2024 № 3 містить положення про те, що уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1) (далі - протокол), передбачені статтями 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Тобто, працівник ТЦК ТА СП може складати протокол про адміністративне правопорушення лише за наявності наказу керівника відповідного ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким його уповноважено на складання протоколу.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що солдат ОСОБА_2 уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення суду надано не було.

У статті 277-2 КУпАП зазначено, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У протоколі від 10.02.2025 №ЮР/688, вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 14.02.2025, проте інформації про сповіщення ОСОБА_1 про час да та місце розгляду справи відсутня у матеріалах справи, оскільки зазначення про відмову від підписання протоколу без зазначення свідків такої відмови з одним лише підписом не встановленої особи не є належним чином засвідченням факту відмови від підписання протоколу та відповідно засвідченням факту повідомлення особи про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, всупереч викладеному відповідач, ухвалюючи оскаржувану постанову, жодних із зазначених обставин щодо сповіщення ОСОБА_1 не врахував та не обґрунтувати правомірність оскаржуваної постанови.

Тому, беручи до уваги те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також доказів на підтвердження того, що солдат ОСОБА_2 уповноважений на складання протоколів про адміністративне правопорушення, враховуючи факт того, що відповідачем допущено недобросовісність дій при поданні до суду видозміненої постанови, а постанова, яка направлена позивачу містить іншу дату з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 ніж та, що відзначена у повістці, суд доходить висновку про недоведеність вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд вважає за необхідне скасувати постанову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам позивача.

Щодо стягнення судових витрат.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн (а.с.13).

У зв`язку з задоволення позову про скасування постанови та закриття провадження у справі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо строків звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Між тим, основним принципом в адміністративному судочинстві є дотримування критерію розумності для встановлення строків розгляду справ у суді. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, адже будь-яке зволікання (необґрунтоване) може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. Відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Відповідно до КАС України, розумним строком вважається найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Окрім того, процесуальні строки є обов`язковими для дотримання та безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності , зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (п. 45 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.98 р.).

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До таких обставин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

В обґрунтування доводів для поновлення строку звернення з адміністративним позовом позивач зазначив, що оскаржувану постанову, яку винесено 14 лютого 2025 року, отримав 27 березня 2025 року засобами поштового зв`язку, а тому просить поновити йому строк на звернення до суду з позовом. Це обґрунтування на думку суду є поважним, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У судовій практиці ЄСПЛ (надалі - Європейський Суд), неодноразово повторював, що неможливо припустити, щоб п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено.

При вирішенні справи Голдер проти Сполученого Королівства Європейський суд зазначив: «...На думку Суду, було би нерозумно, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції містив детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій і не захищав би в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, а саме доступу до суду. Такі характеристики процесу як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються змісту, якщо немає самого судового розгляду» (§35 of Judgment of the European Court of Human Rights: Golder v. The United Kingdom, 21 February 1975, Published in A18).

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач фактично отримав постанову 27.03.2025 та подав позов до суду 04.04.2025, для дотримування критерію доступу до суду, розумності встановлених строків для розгляду справи та принципу юридичної визначеності, суд вважає за необхідне поновити строк на подання даного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 287-293 КпАП України, ст.ст. 243-246,250, 251, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову №ЮР/688/1 від 14 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, згідно якої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.Д.Абухін

28.05.25