Справа № 990/1/22
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 травня 2025 року

м. Київ

справа № 990/1/22

адміністративне провадження № П/990/1/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Яковенка М. М.,

суддів: Блажівської Н. Є, Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л., Шишова О. О.,

за участю:

секретаря судового засідання Бугаєнко Н. В.,

представник позивача Лещенко О. В.,

представника відповідача Басай В. О.,

представника третьої особи Ярко О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 - Лещенка Олександра Вікторовича про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса Олега Валерійовича, Блажівської Наталії Євгенівни, Желтобрюх Ірини Леонтіївни у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Ради національної безпеки і оборони України, Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування в частині Указу Президента України,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України Зеленського В. О., у якому просив визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21 серпня 2021 року № 378/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме пункту 1 додатку № 1.

Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі Раду національної безпеки і оборони України та Службу безпеки України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Білак М. В., суддів: Загороднюка А. Г., Соколова В. М., Радишевської О. Р., Уханенка С. А. від 27 травня 2024 року провадження у справі № 990/1/22 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О., за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Ради національної безпеки і оборони України, Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 серпня 2021 року № 378/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині - закрито на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2024 року скасовано, а справу № 990/1/22 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

18 листопада 2024 року судді Білак М. В., Загороднюк А. Г., Соколов В. М., Радишевська О. Р. та Уханенко С. А. заявили самовідводи, які мотивують тим, що брали участь у вирішенні адміністративної справи № 990/1/22 Верховним Судом як судом першої інстанції, постановивши ухвалу від 27 травня 2024 року про закриття провадження у справі, що унеможливлює їх повторну участь у розгляді цієї ж справи.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2024 року заяви суддів Білак М. В., Загороднюка А. Г., Соколова В. М., Радишевської О. Р., Уханенка С. А. про самовідвід задоволено та відведено вказаних суддів від розгляду справи № 990/1/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2023 року для розгляду справи № 9901/353/20 визначений такий склад суду: Яковенко М. М. - головуючий суддя, судді: Білоус О. В., Блажівська Н. Є., Желтобрюх Н. Є., Шишов О. О.

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2024 року прийнято до провадження матеріали адміністративної справи № 990/1/22 та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

29 травня 2025 року, представником позивача Лещенком О. В. подано заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса О. В., Блажівської Н. Є., Желтобрюх І. Л. від розгляду справи №990/1/22.

В обґрунтування заявленого відводу представник позивача, з посилання на пункт 4 частини першої статті 36 КАС України, зазначає, що вказані суддів не можуть брати участь при розгляді цієї справи адже існують обґрунтовані сумніви в їх неупередженості.

Зокрема зазначає, що суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоусом О. В., Блажівською Н. Є. та Желтобрюх І. Л. під час розгляду іншої адміністративної справи № 990/307/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О. про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 травня 2023 № 279/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію пункту (позиції) № 32 додатку 1, частина складу колегії суддів, а саме : Білоус О. В. (головуючий суддя), Блажівська Н. Є. та Желтобрюх І. Л. заявили самовідвід від розгляду вказаної справи, який ухвалою від 22 травня 2025 року задоволено.

При цьому, як свідчить зміст вказаної ухвали, судді: Блажівської Н. Є., Желтобрюх І. Л., Білоуса О. В. зазначили: «що упередженості чи необ`єктивності при розгляді цієї справи у них немає, однак, за обставин, коли у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви щодо упередженості суддів при розгляді справи № 990/307/23, вони не можуть брати участі у її розгляді. Зокрема, з огляду на обставини, що склалися, кожна із сторін буде вважати рішення суду прийнятим або під тиском позивача та його представника або необ`єктивним і винесеним упередженим складом суду, що не відповідає меті та завданню судочинства.».

З огляду на вище зазначене, з урахуванням того, що суб`єктний склад учасників справи № 990/307/23, предмет спору, обставини справи та склад колегії суддів є подібними з адміністративною справою № 990/122, у сторони позивача існують сумніви у неупередженості при розгляді даної справи складом колегії суддів, а саме: Блажівської Н. Є., Желтобрюх І. Л., Білоуса О. В.

Тому, сторона позивача вважає, що склад колегії суддів у справі № 990/1/22, а саме: Блажівська Н. Є., Желтобрюх І. Л., Білоус О. В. не може брати участь у розгляді даної справи.

Представник позивача у судовому засіданні поданий відвід суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду підтримав.

Представник відповідача зазначив, що складу суду довіряє та покладається на розсуд суду у вирішенні цього питання.

Представники третьої особи - Служби безпеки України просив у задоволенні відводу суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відмовити, оскільки не вбачає наявності підстав наведених у заяві.

З`ясувавши обставини, дослідивши аргументи заявника та проаналізувавши норми процесуального права, які регулюють порушене питання, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Так, частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) регламентовано підстави для відводу (самовідводу) судді, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Відповідно до частин першої - третьої статті 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Зі сталої судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) можна виснувати, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) належить визначати окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції» (Morel v. France)); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії» (Luka v. Romania)), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland)); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Ки проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалеф проти Мальти» (Micallef v. Malta).

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на свою усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49).

Стосовно об`єктивного критерію цей Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

З аналізу предмета і меж перегляду у цій справі не можна простежити будь-яку залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано ілюстрував би упередженість або необ`єктивність суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса О. В., Блажівської Н. Є., Желтобрюх І. Л. при розгляді справи № 990/1/22, а також їх заінтересованість у результатах її вирішення.

Фактично твердження представника позивача про необхідність відводу суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса О. В., Блажівської Н. Є., Желтобрюх І. Л. від участі при розгляді справи № 990/1/22, ґрунтуються виключно на тому, що вказаними суддями було заявлено самовідвід під час розгляду іншої адміністративної справи № 990/307/23, яка за суб`єктним складом учасників справи, предмет спору, обставинами справи та складом колегії суддів є подібною з адміністративною справою № 990/1/22, і такий самовідвід ухвалою від 22 травня 2025 року було задоволено.

Слід звернути увагу й на те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді (суду), рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Відтак, наведені заявником аргументи, як на підставу заявленого суддям Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відводу, по суті ґрунтуються на оцінці процесуальних рішень суддів (думки) в іншій справі, що у розумінні вказаних вище імперативних приписів частини четвертої статті 36 КАС України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Таким чином, оскільки наведені заявником на обґрунтування заяви про відвід суддів обставини не знайшли свого підтвердження, тому підстав для висновку про наявність визначених пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України обставин та інших передумов для відводу колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса О. В., Блажівської Н. Є., Желтобрюх І. Л. від розгляду справи № 990/1/22 немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 39, 40, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - Лещенка Олександра Вікторовича про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білоуса Олега Валерійовича, Блажівської Наталії Євгенівни, Желтобрюх Ірини Леонтіївни у адміністративній справі № 990/1/22 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. М. Яковенко

Судді: Н. Є. Блажівська

О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх

О. О. Шишов