Справа № 160/26622/24
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/26622/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року (суддя Дєєв М.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Суд вирішив визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника за померлого (загиблого) ОСОБА_2 від 01.03.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по втраті годувальника за померлого (загиблого) ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дати звернення з заявою про призначення, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначено, що суд не врахував, що в документах про призначення пенсії відсутні документи, які підтверджують факт відсутності осіб, які за Законом зобов`язані утримувати позивача, а відтак підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 08.06.2004 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.03.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки в документах про призначення відсутні документи, які підтверджують факт відсутності осіб, які за Законом зобов`язані утримувати ОСОБА_1 підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні.

Позивач вважає рішення відповідача щодо відмови призначенні пенсії протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність оскарженого рішення не було доведено.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абзацу третього ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вказаний закон передбачає безумовну гарантію особам, які є членами сімей військовослужбовців, які загинули чи пропали безвісти, отримати право на пенсію в разі втрати годувальника.

Умови призначення пенсій в разі втрати годувальника встановлені ст.29 Закону України №2262-XII.

Пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Положеннями статті 31 Закону №2262-ХІІ визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Статтею 266 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, повнолітні внуки повинні мати змогу надавати матеріальну допомогу.

Як встановлено судом першої інстанції, спірним рішенням відповідача відмовлено позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку із відсутністю документів які б підтверджували факт відсутності осіб, які за законом зобов`язані утримувати позивача.

Пунктом 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 передбачено перелік документів для призначення пенсії в разі втрати годувальника, якими є загальних: заява, копія свідоцтва про смерть годувальника, витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю, висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби), довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні, документи, передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку.

Додатково передбачені й інші документи в залежності від категорії осіб, про яких йде мова в ст.30 Закону №2262-XII.

Для призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам, дружині (чоловіку), діду та бабусі, зазначеним у пунктах «б», «в», «г» статті 30 Закону, додатково подаються такі документи:

довідка МСЕК (за наявності групи інвалідності);

копія свідоцтва про народження померлого годувальника або рішення суду про встановлення родинних стосунків;

довідка уповноваженого органу з місця проживання або рішення суду про перебування на утриманні померлого годувальника (для призначення пенсії вітчиму або мачусі).

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що такий вид документа, як рішення суду про встановлення родинних стосунків стосується саме виду рішення про встановлення факту, який має юридичне значення.

Як встановлено судом, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.12.2023 у цивільній справі № 185/13745/23, яке набрало законної сили 09.01.2024, встановлено факт, що позивачка ОСОБА_1 перебувала на утриманні у загиблого онука військовослужбовця ОСОБА_2 .

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд вірно зазначив, що учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість, такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 639 від 10.06.2009 року померлому було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідно розпорядження голови районної державної адміністрації №477-р-09 від 28.07.2009 року заявниця була призначена опікуном над малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З липня 2009 року та до його повноліття її онук перебував на повному її утриманні та вихованні, а з досягненням ним повноліття, вже заявниця перебувала на його утриманні, одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Проживаючи спільно між ними був тісний родинний та сімейний зв`язок, вони були пов`язані спільним побутом, спільно вели господарство.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №4170, що видане 05.06.2023 Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , що видане 08.06.2023 року виданим Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південого міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених від військової служби, та деяких інших осіб» позивач надала документи про те, що відсутні особи, які зобов`язані утримувати ОСОБА_1 , серед яких було свідоцтво про смерть сина - ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть онука - ОСОБА_4 та інформація щодо сина- ОСОБА_5 , відносно якого перебуває на розгляді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, якому було обрано запобіжний захід з 29.03.2018 року по 01.02.2023 року у вигляді тримання під вартою, з 01.02.2023 рогу по 02.03.2024 року під цілодобовим домашнім арештом, з 07.05.2024 року по 05.09.2024 під домашнім арештом.

З чоловіком ОСОБА_6 шлюб розірвано 06.09.1994 року, про що свідчить витяг з ДРАЦС. Інших осіб, які за Законом зобов`язані утримати ОСОБА_1 відсутні.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що допомога, яка надавалась позивачу її онуком за життя, була для неї постійним і основним засобом для існування, між ними існував тісний родинний та сімейний зв`язок та до його повноліття, перебував на повному утриманні та вихованні свого піклувальника ОСОБА_1 , останні були пов`язані спільним побутом, спільно вели господарство, мали спільний бюджет та несли спільні витрати, мали взаємні права та обов`язки, та рішенням суду встановлено факт, перебування позивача на утриманні її онука військовослужбовця який загинув, а відповідач безпідставно не врахував рішення суду, яким підтверджено факт перебування позивачки на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Позивач мала законне сподівання на призначення вказаного виду пенсії з огляду на ст.30 Закону України №2262-XII щодо права членів сім`ї військовослужбовця, який загинув, на отримання пенсії в разі втрати годувальника.

Матеріали справи не містять доказів про наявність інших осіб, які за законом зобов`язані утримувати позивачку.

Вірними є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровські області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника за померлого (загиблого) ОСОБА_2 від 01.03.2024 року.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 28 травня 2025 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш