Справа № 300/4886/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/4886/24 пров. № А/857/13382/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Гудима Л. Я.
суддів -Качмара В. Я.
Онишкевича Т. В.
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові клопотання Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, скасування пункту рішення та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, в якому просив визнати протиправними дії Івано-Франківської міської ради щодо повторного розгляду по суті заяви підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2022 року за реєстровим номером № 643103 на сесії Івано-Франківської міської ради яка відбулась 30 квітня 2024 року; визнати протиправним та скасувати пункту п. 9 рішення Івано-Франківської міської ради, 42 сесії, восьмого демократичного скликання за № 112-42 від 30 квітня 2024 року «Про земельні питання», яким відмовлено підприємцю ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування (оренду) земельної ділянки: п. 9 Відмовити підприємцю ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років), у зв`язку з невідповідністю проекту землеустрою вимогам ст. 134 Земельного кодексу України (ЗКУ), а саме: земельна ділянка із визначеним у проекті землеустрою цільовим призначенням, у відповідності до частини 1 ст. 134 ЗКУ підлягає продажу або передачі у користування окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), оскільки проект землеустрою не містить підстав, передбачених частиною 2 ст. 134 ЗКУ (повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 23.02.2023 року № 643103 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 року у справі № 300/4721/23); зобов`язати Івано-Франківську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі в користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:001:0270, цільове призначення: 12.08 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (з правом оренди на 10 років), на підставі заяви ФОП ОСОБА_1 від 23.02.2022 року №634103.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Івано-Франківської міської ради щодо повторного розгляду по суті заяви підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2022 року за реєстровим номером №643103 на сесії Івано-Франківської міської ради яка відбулась 30 квітня 2024 року; визнано протиправним та скасовано пункту п. 9 рішення Івано-Франківської міської ради, 42 сесії, восьмого демократичного скликання за № 112-42 від 30 квітня 2024 року «Про земельні питання», яким відмовлено підприємцю ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування (оренду) земельної ділянки: п. 9 Відмовити підприємцю ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років); зобов`язано Івано-Франківську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі в користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2579 га, розташовану у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років), згідно поданої заяви від 23.02.2022 № 643103.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

На адресу суду надійшло клопотання Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що станом на 10.04.2025 року є рішення суду, яке набрало законної сили та зобов`язано Івано-Франківську міську раду затвердити проєкт землеустрою щодо відведення та передачі в користування ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років), на підставі заяви ОСОБА_1 від 23.02.2023 № 643103. Таким чином, спір між ОСОБА_1 та Івано-Франківською міською радою щодо затвердження проекту землеустрою вирішено, судом прийнято остаточне рішення, порушене право ОСОБА_1 відновлено судом касаційної інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд клопотання проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, дослідивши наявні в справі матеріали в сукупності, колегія суддів дійшла переконання про відсутність підстав для закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих же підстав.

Відтак, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Верховного суду від 10.04.2025 року касаційну скаргу Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області залишено без задоволення; касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено; постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 року у року справі №300/4721/23 скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Івано-Франківську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2023 року № 643103 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення та передачі в користування ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років) і в цій частині залишити в силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 року.

Предметом спору у справі №300/4721/23 правомірність пунктів 73, 73.1. рішення Івано-Франківської міської ради від 15.06.2023 року №125-36 «Про земельні питання», яким ФОП ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення та передачі в користування (оренду) земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років);

Предметом розглядуваного спору є правомірність дій Івано-Франківської міської ради щодо повторного розгляду по суті заяви підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2022 року за реєстровим номером № 643103 на сесії Івано-Франківської міської ради яка відбулась 30 квітня 2024 року та пункту п. 9 рішення Івано-Франківської міської ради, 42 сесії, восьмого демократичного скликання за № 112-42 від 30 квітня 2024 року «Про земельні питання», яким відмовлено підприємцю ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування (оренду) земельної ділянки.

Відтак, колегія суддів зазначає, що в даному спорі ті ж самі сторони, однак інший предмет спору, та інші підстави звернення із даним позовом, які були заявлені у справі №300/4721/23 у якій прийнято рішення, та яке набрало законної сили.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі є протиправною та прийнята з порушення вимог КАС України, оскільки підстави для закриття провадження у цій справі відсутні.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого клопотання про закриття провадження у справі, через що в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.243, 248, 311, 321, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про закриття провадження у справі №300/4886/24 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич