Справа № 320/38559/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Флексікон» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- №1 від 26.01.2022 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 3453639,00 грн., в т.ч. за основним платежем 2 762 911,00 грн. та штрафних санкцій 690 728,00 грн.;

- №1 від 26.01.2022 про застосування штрафних санкцій по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 10 502,25 грн. за відсутність реєстрації протягом граничного строку податкових накладних в ЄРПН на суму 453 222,00 грн.;

- №1 від 26.01.2022 про застосування штрафної санкції за затримку на 11 та 28 календарних днів сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за березень 2021 р в розмірі 25% у сумі 13 799,15 грн.;

- №1 від 12.08.2022 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 3 495 076,00 грн., у т.ч. за основним платежем 2 983 941,00 грн. та штрафних санкцій 511 135,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Флексікон» (ідентифікаційний код 42884276, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літ. «Б») зареєстроване як юридична особа 13.03.2019 та перебуває у стані припинення.

ТОВ «Флексікон» зареєстровано платником єдиного податку третьої групи з 13.09.2019.

У період з 05.05.2023 по 11.05.2023 посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Флексікон», за результатами якої складено акт від 19.05.2023 №36674/Ж5/26-15-07-06-01-19/42884276 (далі по тексту акт перевірки).

У висновку акта перевірки зазначено про встановлення наступних порушень:

- пункту 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього в сумі 1 136 844 грн, в тому числі за 2019 рік 491 261 грн, за 2020 рік 639 895 грн, за 2021 рік 5 687 грн;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 068 905 грн, в тому числі за листопад 2019 року на суму 287 640 грн, за лютий 2020 року на суму 284 954 грн, за березень 2020 року на суму 172 265 грн, за квітень 2020 року на суму 172 344 грн, за травень 2020 року на суму 139 362 грн, за червень 2021 року на суму 12 340 грн;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.1, 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на суму 1 068 905 грн, в тому числі за листопад 2019 року на суму 287 640 грн, за лютий 2020 року на суму 284 954 грн, за березень 2020 року на суму 172 265 грн, за квітень 2020 року на суму 172 344 грн, за травень 2020 року на суму 139 362 грн, за червень 2021 року на суму 12 340 грн;

- підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України, в результаті чого не подано податкові декларації з податку на прибуток підприємств за 2019, 2020, 2021 роки;

- підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, в результаті чого не подано податкові декларації з податку на додану вартість за листопад 2019 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року, червень 2021 року;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням пункту 54.2 статті 54, абзацу 2 пункту 57.1 статті 57, пункту 87.9 статті 87, підпункту 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1, підпункту 168.4.4, 168.4.7 пункту 168.4 статті 168, пункту 171.1 статті 171, підпункту «е» пункту 176.1 статті 176 ПК України, в результаті чого несвоєчасно перераховано до бюджету утриманий податок на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся, за квітень 2021 року у сумі 180,00 грн;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням пункту 54.2 статті 54, абзацу 2 пункту 57.1 статті 57, пункту 87.9 статті 87, підпункту 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1, підпункту 168.4.4, 168.4.7 пункту 168.4 статті 168, пункту 171.1 статті 1741, підпункту «е» пункту 176.1 статті 176, підпункту 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого несвоєчасно перераховано до бюджету утриманий військовий збір в періоді, що перевірявся за жовтень 2019 року, листопад 2019 року, грудень 2019 року, квітень 2021 року, у сумі 528,75 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16.06.2023 №0041960/0706 до позивача за порушення підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК застосовано штрафні санкції у розмірі 2040,00 грн за неподання податкової звітності за листопад 2019 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року, червень 2021 року.

Відповідач під час проведення перевірки дійшов висновку про відсутність у ТОВ «Флексікон» як платника єдиного податку 3 групи права на здійснення діяльності з фінансового посередництва у відповідності до положень підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України, у зв`язку з чим підприємство мало перейти на загальну систему оподаткування з наступного місяця, тобто з 01.10.2019, оскільки у вересні 2019 року ТОВ «Флексікон» здійснювало систематичну діяльність фінансового посередництва на загальну суму 418000,00 грн, отримуючи та надаючи поворотну фінансову допомогу юридичним особам.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16.06.2023 №0041950/0706 до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн за порушення підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України за неподання декларації за 2019, 2020 та 2021 роки.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16.06.2023 №0041937/0706 встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму 1 068 905,00 грн, до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 534 450,50 грн з податку на додану вартість.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16.06.2023 №0041927/0706 за порушення пункту 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, який сплачують інші платники, на загальну суму 1 259 659,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 1 136 844,00 грн та за штрафними санкціями 122 815,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 16.06.2023 №0041932/0706 позивачу за порушення пункту 181.1 статті 181, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 336 131,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями 1 068 905,00 грн та за штрафними санкціями 267 226,00 грн.

Позивачем подано скаргу від 30.06.2023 №3006/23-1 на означені податкові повідомлення-рішення.

Рішенням ДПС України від 24.08.2023 №24631/6/99-00-06-01-01-06 за результатами розгляду скарги ТОВ «Флексікон» на податкові повідомлення-рішення від 16.06.2023 №№ 0041927/0706, 0041950/0706, 0041960/0706, 0041937/0706, 0041932/0706 означені податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивач, надаючи та отримуючи поворотну фінансову допомогу не втратив права на перебування на спрощеній системі оподаткування.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Спірним питанням у даній справі є, чи відноситься надання позивачем іншій особі поворотної фінансової допомоги до діяльності в сфері фінансового посередництва для цілей висновку щодо можливості перебування позивача на спрощеній системі оподаткування 3 групи.

Абзацом восьмим підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

При цьому, ПК не містить визначення поняття «фінансове посередництво».

Відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема частина друга третя статті 1049, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За приписами статті 1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, позикодавець має право, а не обов`язок, на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим, поняття «фінансового посередництва» визначено частиною третьою статті 333 Господарського кодексу України, відповідно до якої фінансовим посередництвом є діяльність, пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, крім випадків, передбачених законодавством. Фінансове посередництво здійснюється установами банків та іншими фінансово-кредитними організаціями.

Отже, фінансове посередництво передбачає дії фінансових посередників (банків, страхових компаній, інвестиційних фондів тощо), які надають різноманітні фінансові послуги, включаючи кредитування, інвестування, зберігання тощо.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III (далі - Закон № 2664) фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2664 визначено, що ринки фінансових послуг - сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою надання та споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, капіталу та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону № 2664 учасники ринку фінансових послуг - особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об`єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; клієнти. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть визначатися інші учасники ринків фінансових послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем (організація) та АТ «Приватбанк» (банк) укладено агентський договір від 01.05.2019 №3695, за умовами якого організація зобов`язується надавати послуги із залучення партнерів для проведення платежів через банку, збір, облік, обробку та передачу інформації про передані банку партнерами через «Систему Інтернет-платежів» організації розпорядження про проведення переказів на банківській картки одержувачів за дорученням партнерів, а банк зобов`язується виплачувати організації винагороду за надані нею послуги в порядку і на умовах, обумовлених у цьому договорі.

Крім того, між позивачем (агент) та АТ «Приватбанк» (банк) укладено договір про співпрацю від 01.05.2019 №3696, за умовами якого сторони в порядку та на умовах, визначених цим договором, домовилися здійснювати співробітництво в процесі залучення агентом організацій для надання послуг Інтернет-еквайрингу банком. Агент зобов`язується сприяти в залученні організацій, які мають бажання і можливість укладати договори Інтернет-еквайрингу на умовах, визначених банком. Банк, в свою чергу, зобов`язується платити агенту комісійну винагороду за надані послуги в розмірі і в порядку, передбачених цим договором.

На підтвердження виконання умов договору позивачем долучено до матеріалів справи копії актів наданих послуг по залученню клієнтів на обслуговування в банку до договору про співпрацю від 01.05.2019 №3696 від 30.06.2019 №1, від 31.07.2019 №2, до договору від 01.05.219 №3695 - акт від 31.08.2019 №3, до договору від 01.05.2019 №3696 - акт від 31.10.2019 №4, до договору від 01.05.2019 №3695 - акт від 30.11.2019 №5, від 29.02.2020 №1, від 31.03.2020 №2, до договору від 01.05.2019 №3696 - акт від 30.04.2020 №3, від 31.05.2020 №4,

Позивачем також було надано до перевірки та долучено до матеріалів справи копії договорів поворотної фінансової допомоги, що підписані з боку ТОВ «Флексікон» як позичальником та ТОВ «Світ цифрових технологій», ТОВ «Системні платіжні рішення» та ТОВ «Платежі онлайн ЮА» як позикодавцями, а саме:

- договір від 17.05.2019 №5-1/19, укладений з ТОВ «Світ цифрових технологій» на суму 36 000 грн;

- договір від 20.06.2019 №6-2/19, укладений з ТОВ «Світ цифрових технологій» на суму 20 000 грн;

- договір від 18.07.2019 №7-2/19, укладений з ТОВ «Світ цифрових технологій» на суму 6 000 грн;

- договір від 18.07.2019 №1-7, укладений з ТОВ «Системні платіжні рішення» на суму 10 000 грн;

- договір від 01.08.2019 №2-8, укладений з ТОВ «Системні платіжні рішення» на суму 25 000 грн;

- договір від 09.12.2019 №12, укладений з ТОВ «Платежі онлайн ЮА» на суму 220 000 грн.

За умовами означених договорів позикодавець зобов`язується надати позичальнику (позивачу) поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути поворотну фінансову допомогу позикодавцю в порядку та на умовах, визначених цим договором. Нарахування процентів за даними договорами не передбачається. Метою даних договорів не є отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Крім того, позивачем було надано до перевірки та долучено до матеріалів справи копії договорів поворотної фінансової допомоги, що підписані з боку ТОВ «Флексікон» як позикодавцем та ТОВ «Технічно-інноваційні рішення», ТОВ «Світ цифрових технологій», ТОВ «Системні платіжні рішення», ТОВ «Магнум Рей Україна», ТОВ «Платежі онлайн Україна» як позичальниками, а саме:

- з ТОВ «Технічно-інноваційні рішення» на суму 310000,00 грн на згідно договору від 02.09.2019 №19-09-01;

- з ТОВ «Світ цифрових технологій» на суму 21000,00 грн згідно договору від 18.09.2019 №1-9/19;

- з ТОВ «Системні платіжні рішення» на суму 87000,00 грн згідно договору від 18.09.201 №1-9;

- з ТОВ «Світ цифрових технологій» на суму 2000,00 грн згідно договору від 03.10.2019 №2-10/19;

- з ТОВ «Магнум Рей» на суму 159000,00 грн згідно договору від 21.10.2019 №МР/1-ФД;

- з ТОВ «Технічно-інноваційні рішення» на суму 30000,00 грн згідно договору від 10.01.2020 №1-0120;

- з ТОВ «Технічно-інноваційні рішення» на суму 112000,000 грн згідно договору від 16.03.2020 №16/03/20;

- з ТОВ «Технічно-інноваційні рішення на суму 130000,00 грн згідно договору від 03.04.2020 №ФД/ФЛ-1/4/2020;

- з ТОВ «Системні платіжні рішення» на суму 60000,00 грн згідно договору від 30.04.2020 №ФД/1-4-20;

- з ТОВ «Платежі онлайн Україна» на суму 290000,00 грн згідно договору від 01.06.2020 №9/6-20;

- з ТОВ «Технічно-інноваційні рішення» на суму 205000,00 грн згідно договору від 04.06.2020 №04.06.2020;

- з ТОВ «Технічно-інноваційні рішення» на суму 140000,00 грн згідно договору від 06.08.2020 №06/08/20;

- з ТОВ «Технічно-інноваційні рішення» на суму 105000,00 грн згідно договору від 28.08.2020 №01/08/2020-фд;

- з ТОВ «Технічно-інноваційні рішення» на суму 120000,00 грн згідно договору від 07.10.2019 №9-1019.

За умовами означених договорів позикодавець (позивач) зобов`язується надати позичальникам поворотну фінансову допомогу, а позичальники зобов`язуються повернути поворотну фінансову допомогу позикодавцю в порядку та на умовах, визначених цими договорами. Нарахування процентів за даними договорами не передбачається. Метою даних договорів не є отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів сторін.

В означених договорах відсутні пункти, які регулюють питання іншого виду компенсацій позикодавцю у вигляді плати за користування такими коштами.

Відтак, суд першої інстанції правильно зазначив, що укладення договорів не мало на меті отримання позивачем доходу та, виходячи з наведених вище положень чинного законодавства, не може розцінюватись як надання позивачем послуг з фінансового посередництва.

Податковою перевіркою не встановлено випадків отримання позивачем плати за надання поворотної фінансової допомоги позичальникам, так само, як і не виявлено випадків порушення позичальниками строків повернення коштів, отриманих як поворотна фінансова допомога.

Наявні у матеріалах справи копії виписок про рух коштів на рахунках містять відомості про надходження коштів на рахунки позивача без нарахування процентів чи інших компенсацій за користування коштами.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що укладення таких договорів не мало на меті отримання позивачем доходу та, виходячи з наведених вище положень чинного законодавства, не може розцінюватись як надання чи отримання ним фінансових послуг, що, в свою чергу, свідчить про відсутність в означених операціях ознак фінансового посередництва.

Тобто, позивач, надаючи та отримуючи поворотну фінансову допомогу, не здійснював діяльність у сфері фінансового посередництва, оскільки надання та отримання поворотної фінансової допомоги не є фінансовим посередництвом.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 ПК реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу .

Згідно з абзацом першим пункту 299.11 статті 299 ПК у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Системний аналіз вищенаведених положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу лише у встановлених законом випадках.

При цьому, способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 19.06.2020 у справі №2040/6313/18, від 21.01.2021 у справі № 808/4202/17.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що навідміну від абзацу другого пункту 299.11 статті 299 ПК, який застосовується лише щодо платників єдиного податку четвертої групи, положення абзацу першого цього пункту, яке є застосовним до позивача, не містить приписів про можливість донарахувань податків та зборів, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку.

Таким чином, у справі, що розглядається, можливість донарахувань позивачу податкових зобов`язань за загальною системою оподаткування, залежить від наявності прийнятого в порядку пункту 299.10 статті 299 ПК рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування.

Колегія суддів наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування.

За змістом підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК встановлена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Таким чином, позивач протягом періоду, за який йому здійснено нарахування грошових зобов`язань згідно оскаржуваних рішень контролюючого орану, перебував на спрощеній системі оподаткування, що унеможливлює здійснення оподаткування його діяльності за правилами загальної системи оподаткування. Беручи до уваги відсутність законного рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку, то нарахування йому податкових зобов`язань та штрафних санкцій за правилами загальної системи оподаткування є неправомірним.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку

Повний текст постанови складений 29.05.2025.