Справа № 160/15486/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
УСТАНОВИВ:
Керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему Електронний суд з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРО ЛЕНД", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Міністерство культури та стратегічних комунікацій України та Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації, яким просить суд:
Разом із позовом прокуратура подала заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, у якій просять суд:
В обґрунтування заяви зазначено, що у виниклих спірних правовідносинах право ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» на проведення будівельних робіт не погоджено та не могло бути погоджено з огляду на наявність у проєкті будівництва істотних порушень, які замовником будівництва усунуті не були.
Вказують, що з урахуванням ситуації, що склалась в країні через військову агресію РФ, проектування захисних споруд стало обов`язковим елементом нового будівництва. Так, відповідно до нових будівельних норм ДБН В.2.2-5:2023, захисні споруди цивільного захисту мають бути передбачені у складі житлових, громадських, освітніх та виробничих об`єктів.
Тож, проєкт будівництва, в якому відсутні відомості щодо проєктування захисних споруд цивільного захисту та споруд подвійного призначення, призначених для укриття населення, не може бути погоджений.
Архітектурно-містобудівні ради надають рекомендації з питань планування, забудови та іншого використання територій у межах історичних ареалів населених місць і зон охорони пам`яток архітектури та містобудування з урахуванням рішень консультативних рад з питань охорони культурної спадщини
Вказують, що на виконання вимог ст. ст. 14, 20 Закону України «Про архітектурну діяльність» отримання погодження містобудівних та архітектурних проектних рішень об`єктів, розташованих в історичній частині міста, історичних ареалах, на магістралях та площах загальноміського значення потрібно отримувати в обласних, міських радах, виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.
У зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови.
У таких зонах забороняється проведення підготовчих робіт без попереднього отримання дозволу в органах охорони культурної спадщини, зокрема, Міністерства культури та стратегічних комунікацій України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Вказують також про те, що беручи до уваги технічну документацію, подану відповідачем для отримання дозволу на виконання будівельних робіт, об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 вул. Михайла Грушевського, 49, м.Дніпро» належить до класу наслідків (відповідальності) СС2, а отже для здійснення такого будівництва у межах історичного ареалу «Центральний» у м. Дніпро забудовником обов`язковим є отримання дозволу від Міністерства культури та стратегічних комунікацій України на проведення містобудівних, архітектурних чи ландшафтних перетворень, будівельних, земляних робіт по вул. Михайла Грушевського, 49 вул. Свєтлова, 34 у м.Дніпрі, погодження науковопроектної документації «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 вул. Михайла Грушевського, 49, м.Дніпро» від Управління культури, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації та дозволу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради на виконання будівельних робіт щодо вищевказаного об`єкта будівництва.
Здійснення будь-яких підготовчих та будівельних робіт у межах історичного ареалу без належних дозвільних та погоджувальних документів, неможливе.
Прокуратура вказує, що у порушення вимог законодавства, відповідачем погоджувальні та дозвільні документи від відповідних органів охорони культурної спадщини та органу містобудування на проведення земляних та будівельних робіт в історичному ареалі «Центральний» у місті Дніпро, не отримано.
Згідно з інформацією Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації №249/0/161-25 від 31.01.2025 науково-проектна документація на проведення будівельних робіт за адресою: м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, 49 вул. Свєтлова, 34, не погоджувалась.
Отже, оскільки уповноважені органи охорони культурної спадщини не надавали дозвіл на проведення будівельних робіт та не погоджували науково-проектну документацію щодо вказаного об`єкта будівництва, має місце невідповідність проектної документації вимогам закону.
Відповідно до статей 32, 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» 07.04.2023 Управлінням з питань охорони культурної спадщини Дніпровської міської ради за даним фактом складено акт №11/6-2 про вчинення з боку ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
На підставі вказаного акту відносно ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» винесено постанову №7/6- 111 від 26.04.2023 про застосування фінансових санкцій у розмірі 170000 грн. за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, у зв`язку з відсутністю дозвільних документів на проведення робіт на земельній ділянці по вул. Михайла Грушевського, 49 вул. Свєтлова, 34 у місті Дніпрі.
Як вбачається з інформації, що міститься в реєстрі будівельної діяльності, відповідачем ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» для отримання дозвільного документа на виконання будівельних робіт подано заяву №12/60 від 22.06.2022 про видачу дозволу на виконання будівельних робіт, та яка у подальшому на підставі заяви замовника будівництва за №12/60 від 17.06.2022 залишено без розгляду Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, що також узгоджується з інфоомацією, наведеною у листі Державної інспекції архітектури та містобудування України №5131/10/13-24 від 22.08.2024.
За наслідками проведеної позапланової перевірки 22.11.2024 уповноваженими особами Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради винесено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт з вимогою зупинити з 22.11.2024 будь-які будівельні роботи на об`єкті будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення та паркінгом за адресою: вул. Свєтлова, 34 вул. Михайла Грушевського, 49, м. Дніпро», що розташований за адресою: м.Дніпро, вул. Свєтлова, 34 вул. Михайла Грушевського, 49, до отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт.
Вказують, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, як уповноважений орган контролю у сфері містобудування, будучи обізнане про наявне та триваюче порушення містобудівного законодавства з боку замовника будівництва ТОВ «ДНІПРО ЛЕНД» не вчиняє дієвих заходів щодо припинення у судовому порядку права відповідача на виконання підготовчих робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, що в свою чергу зумовлює наявний визначений Конституцією України виключний випадок, який обґрунтовує представництво прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідний компетентний орган бездіє протягом тривалого часу.
Прокуратура вказує про те, що початок будівництва, без дотримання вимог чинного законодавства, у подальшому значно унеможливить виконання рішення суду та поновлення прав інтересів держави, у разі задоволення позову прокурора, у зв`язку з чим є необхідним вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони виконання будь-яких будівельних робіт за зазначеною адресою.
Разом з тим, забезпечення позову у вигляді заборони проведення підготовчих та будівельних робіт дасть змогу у подальшому ефективно та співмірно здійснити захист порушених прав та інтересів держави та виконання завдання адміністративного судочинства.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Приписами ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.
Частиною 2 цієї статті визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.
Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
З аналізу вказаних норм вбачається, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
Частина 2 цієї статті передбачено, що за наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.
Таким чином, дозвіл на виконання будівельних робіт надає замовнику та генеральному підряднику чи підряднику право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на відповідних об`єктах будівництва, в тому числі і на вчинення будь-яких дій у межах будівельного майданчика, а тому суд вважає обґрунтованими посилання позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва на відповідній земельній ділянці, що, в свою чергу, повністю знівелює можливість захисту прав і інтересів держави у випадку прийняття судом рішення про задоволення його позову.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 (далі - Закон №3038-VІ) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Частина 2, 8 ст. 29 Закону 3038-VI визначено, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.
Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється:
1) за заявою замовника;
3) за рішенням суду.
У разі скасування за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.
Таким чином, містобудівні умови та обмеження є одним із дозвільних документів у сфері будівництва, який видається органом місцевого самоврядування для проектування об`єкта будівництва.
Як зазначає заявник, товариство здійснює свою діяльність всупереч нормам чинного законодавства.
Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, за вказаних позивачем обставин, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а також до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Початок будівництва, без дотримання вимог чинного законодавства, у подальшому значно унеможливить виконання рішення суду та поновлення прав інтересів держави, у разі задоволення позову прокурора, у зв`язку з чим є необхідним вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони виконання будь-яких будівельних робіт за зазначеною адресою.
Також суд зазначає, що подальше здійснення будівельних робіт може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано із певними труднощами, тобто спричинити негативні та невідворотні наслідки.
Також суд вказує, що в разі реалізації проекту будівництва до завершення розгляду справи, можливе проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за третіми особами (фізичними та юридичними особами), які в даних правовідносинах виступатимуть добросовісними набувачами, що також може призвести до того, що ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави стане неможливим.
А отже, вжиття заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого становища та дозволить уникнути негативних наслідків, таких як руйнація споруд.
Таким чином, суд вважає, що, в даному випадку, шкода від зупинення виконання будівельних робіт буде значно меншою.
З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі призведе до продовження виконання відповідачем будівельних робіт у не передбачений законом порядок.
Щодо бажаного позивачем способу забезпечення позову слід вказати про таке.
Спосіб, забезпечення позову не повинен повертати сторони в попередній стан, тобто у спірному випадку мається на увазі, що зупинення акту, про який просить представник позивача (містобудівні умови та обмеження) потягне за собою наслідки, які відповідають стану, що існував до прийняття спірного акту і може відповідати стану, у разі скасування судом спірного акту. А отже таке забезпечення позову може бути прийнято суспільством як вирішення спору по суті без судового розгляду.
Тобто, вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у спосіб про який просить позивач, буде містити ознаки фактичного вирішення справи по суті, а не спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Також необхідно зазначити, що під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову не було встановлено (виявлено) очевидних ознак протиправності, зокрема спірних містобудівних умов та обмежень.
Забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту. Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності i процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення порушення інтересів позивача, а також перешкоджання завдання йому шкоди.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснив оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Частиною 8 статті 154 КАС України визначено, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
в інтересах держави в особі
Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.В. Ільков