Справа № 380/19875/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/19875/24 пров. № А/857/12129/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Приватного виробничо-торгівельного підприємства «АКРОПОЛІС» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 380/19875/24 за адміністративним позовом Приватного виробничо-торгівельного підприємства «АКРОПОЛІС» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Потабенко В.А. в м. Львові 19.02.2025 року, повний текст судового рішення складено 03.03.2025), -

ВСТАНОВИВ:

Приватне виробничо-торгівельне підприємство «АКРОПОЛІС» (далі ПВТП «АКРОПОЛІС», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС, контролюючий орган, фіскальний орган), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС від 09.09.2024 №№ 38527/13-01-07-06, 38529/13-01-07-06, 38530/3-01-07-06.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги покликається на аналогічні обставини, які викладені у позовній заяві, а саме на те, що ПВТП «АКРОПОЛІС» було надано контролюючому органу належним чином завірені копії документів щодо господарських операцій як з ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД», так і з ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ». Відповідач під час проведення перевірки опрацював чисельну кількість первинних документів щодо згаданих операцій: оборотно-сальдові відомості, карти рахунку, договори, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо. Однак, всупереч наявності усіх необхідних первинних документів, що в повній мірі підтверджують господарські операції та реальне (фактичне) отримання послуг ПВТП «АКРОПОЛІС» від своїх контрагентів та відповідають економічному змісту, фіскальний орган такі документи не взяв до уваги та прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідач скористався правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, просив у задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПВТП «АКРОПОЛІС» є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 23965846, перебуває на обліку в податкових органах з 04.04.1996. Є платником ПДВ на загальних підставах.

На підставі наказу від 05.08.2024 № 4100-ПП в період з 07.08.2024 по 13.08.2024 ГУ ДПС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПВТП «АКРОПОЛІС» з питань проведення взаємовідносин із ТзОВ «ЛАУНДЖ ЕСТЕЙТ» за період серпень 2019 року, із ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» за період вересень 2019 року, із ТзОВ «ЕЛЕМЕНТ ТЕКС» за період вересень 2020 року, із ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» за період грудень 2020 року, та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств.

За наслідками перевірки складено акт від 20.08.2024 № 35007/13-01-07-06/23965846 (далі також Акт перевірки), в якому встановлено порушення позивачем пунктів 5, 6, 7, 9 П(С)БО 16 «Витрати», підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі ПК України), що призвело до заниження податку на прибуток на суму прибуток на загальну суму 375003 грн., в т. ч. за 2019 рік на суму 100681 грн., за 2020 рік на суму 274322 грн.; пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість (показник рядка 18 декларації) на загальну суму 294719 грн., в т. ч. за вересень 2019 року на суму 111868 грн., грудень 2020 року на суму 182851 грн.; завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за грудень 2020 року на 121952 грн.

Надалі, на підставі висновків Акта перевірки від 20.08.2024 № 35007/13-01-07- 06/23965846 ГУ ДПС 09.с9.2024 року складені податкові повідомлення-рішення від № 38527/13-01-07-06, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 121952,00 грн.; № 38529/13-01-07-06, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 400173,25 грн.; № 38530/3-01-07-06, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 368398,25 грн.

Підставою для прийняття вказаних вище податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про нереальність господарських операцій ПВТП «АКРОПОЛІС» з ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» та ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ».

В адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення не оскаржувались.

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представлені позивачем документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України від 16 липня 1999 року № 996- «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ХІV (далі Закон № 996-ХІV) до первинних документів, викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та в сукупності з іншими доказами не підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами.

Внаслідок відсутності у позивача належних та допустимих доказів реальності господарських операцій відповідачем правомірно встановлено факт нереальності їх вчинення та, як наслідок, юридичну дефектність згаданих первинних документів.

Відповідно, спірні операції позивача не підтверджені належним чином складеними та достатніми первинними документами, які є підставою для формування податкового обліку ПВТП «АКРОПОЛІС».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Пунктом 21.1 статті 21 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Згідно з підпунктами 4.1.2 та 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на, зокрема, таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За приписами Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, передбачено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

А згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в ЄРПН.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За вимогами Закону № 996-XIV відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 3.2 статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 1 Закону № 996-XIV визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

А статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

За змістом цих норм первинні документи, які підтверджують дані податкового обліку платника податків, повинні бути достовірними, тобто відображати дійсний зміст господарських операцій, які впливають на визначення об`єкта оподаткування. В іншому випадку первинні документи, які не відображають реального руху активів між учасниками господарської операції, є недостовірними. Тобто, відображенню у бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

З огляду на викладене, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки, акти, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та податкового обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Лише на підставі первинних документів формується податкова звітність та визначаються податкові зобов`язання.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Акта перевірки від 20.08.2024 № 35007/13-01-07-06/23965846 до перевірки не надано підтверджуючих документів, операції ПВТП «АКРОПОЛІС» із ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» та ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) реалізації ТМЦ. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, якщо платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Наслідком діяльності контрагентів позивача є виключно чи переважно формування податкових зобов`язань на адресу ПВТП «АКРОПОЛІС».

Також встановлено, що ПВТП «АКРОПОЛІС» з 2014 року по цей час орендує нежитлові (офісні) приміщення загальною площею 318,3 кв.м, нежитлові (виробничі) приміщення загальною площею 2952,0 кв.м та нежитлові (складські) приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45, що підтверджується договором № 187/2014-о від 29.09.2014 разом з актами, договором № 231/2016-о від 30.12.2016 разом з актами, договором оренди № 164/2017-о від 02.10.2017 разом з актами, договором № 49/2018-о від 01.03.2018 разом з актом і нежитлові приміщення загальною площею 252,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18, що підтверджується договором оренди № 232/2016-о від 30.12.2016 разом з актами, договором №1/2019 від 01.01.2019 разом з актом та додатковою угодою.

03.04.2017 за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45, відбулась пожежа, про що 04.01.2017 комісія у складі провідного інспектора Залізничного РВ м. Львова ГУ ДСНС у Львівській області склала акт про пожежу.

Вказаний акт містить інформацію про ПВТП «АКРОПОЛІС», як орендаря приміщення.

У пунктах 3.5 договорів оренди приміщень за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45 та м. Львів, вул. Залізнична, 18, передбачено, що орендар зобов`язаний утримувати одержане за цим договором приміщення у належному стані, виконувати необхідний поточний ремонт за свій рахунок.

Ремонтні роботи, що проводились за відповідними адресами, є поточними, що випливає зокрема з наказів ПВТП «АКРОПОЛІС» про витрати на поточний ремонт від 01.12.2020 № 0112/01, від 09.12.2020 та від 20.12.2020 № 2012/01.

З наведеного встановлено, що у ПВТП «АКРОПОЛІС», в т.ч. внаслідок пожежі, виникла необхідність у проведенні ремонтних робіт, спрямованими на відновлення та забезпечення умов для ведення статутної діяльності, у зв`язку з чим підприємством було укладено нижче вказані договори.

Так, ПВТП «АКРОПОЛІС» укладено договір з ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» від 02.09.2019 № 0209-2019/1, згідно якого ПВТП «АКРОПОЛІС» є замовником, а ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» - виконавцем.

Відповідно до пункту 1 договору виконавець в межах договірної ціни виконує власними силами і засобами для Замовника наступні роботи у відповідності до вимог ДБН і термінів виконання: ремонтні роботи (загальнобудівельні роботи, прибирання виробничих приміщень, монтаж швейного обладнання) за адресою м. Львів, вул. Олени Спанівни, 45.

Роботи можуть виконуватися як з матеріалів замовника, так і виконавця.

Відповідно до пункту 2 договору виконавець виконує роботи згідно кошторису, затвердженого замовником з матеріалів замовника та виконавця.

Початок робіт встановлюється з 03.09.2019, кінець робіт та прийомка замовником встановлюється 30.09.2019 з правом дострокового виконання.

Відповідно до пункту 3 договору договірна ціна динамічна і встановлена на підставі кошторису в сумі 671206,64 грн. Остаточна ціна угоди визначається згідно акту прийняття фактично виконаних робіт і підлягає сплаті Замовником.

На підтвердження виконання зазначеного договору сторонами, позивачем надано такі документи: ліцензія ДАБІ України згідно рішення № 16-Л від 27.03.2019, видану ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» 11.04.2019, договірна ціна на будівництво «Ремонтні роботи, що здійснюються в 2019 році», довідка форми КБ-№ «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» за вересень 2019 року, акт № 2 форми КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» за вересень 2019 року, акт № 1 форми КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» за вересень 2019 року, локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 (на ремонтні роботи), розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, підсумкова відомість ресурсів за жовтень 2019 року, платіжне доручення № 147 від 10.10.2019 на суму 510000,00 грн. про оплату наданих згідно договору № 0209-2019/1 від 02.09.2019 послуг, платіжне доручення № 151 від 15.10.2019 на суму 161206,64 грн. про оплату наданих згідно договору № 0209-2019/1 від 02.09.2019 послуг.

Відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» виписало та зареєстровало в ЄРПН в адресу ПВТП «АКРОПОЛІС» податкові накладні за період вересень 2019 року №№ 544 та 545. Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до складу податкового кредиту за період вересень 2019 в сумі 118867,77 грн., що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідний період.

Інших документів на підтвердження придбання у ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» робіт/послуг ПВТП «АКРОПОЛІС» не надало.

Оцінюючи подані апелянтом докази щодо підтвердження реальності операції з ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД», колегія суддів критично ставиться до твердження позивача про існування між ним та ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» реальних, а не удаваних правовідносин, з огляду на наступне.

Договором від 02.09.2019 № 0209-2019/1 передбачено, що ремонтні роботи (загальнобудівельні роботи (прибирання виробничих приміщень, монтаж швейного обладнання) здійснюються з матеріалів замовника або виконавця. Водночас, до матеріалів справи позивачем не надано жодного доказу того, чиї матеріали використовувались при здійсненні робіт. Також не надано доказів придбання таких матеріалів, відсутня інформація щодо вартості, якісних та кількісних характеристик матеріалів, способу передачі таких матеріалів від замовника до виконавця тощо. При цьому, вартість робіт вже обумовлена у самому договорі 671206,64 грн. Водночас, не відомо, яким чином така вартість була сформована, враховуючи, що інформація щодо матеріалів (кількості та якості, виробника) відсутня взагалі, не рахуючи їх загального розміру, вказаного у наданих документах.

Інформації щодо залучених субпідрядників ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» на виконання робіт для ПВТП «АКРОПОЛІС» матеріали справи не містять.

Крім того, неможливо встановити осіб, які складали та підписували локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 (ремонтні роботи), розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису та підсумкову відомість ресурсів, а також дату складання таких документів.

Щодо монтажу швейного обладнання варто зазначити, що актів виконання таких робіт позивачем подано не було, що унеможливлює визначення обсягу такої послуги, як «монтаж швейного обладнання», а отже унеможливлює і формування її вартості.

Крім того, апелянтом до матеріалів справи не подано жодного технічного завдання або проектної документації, на підставі яких би здійснювались загальнобудівельні та ремонтні роботи.

Виконання будівельних (ремонтних) робіт супроводжується значною кількістю документообігу та не обмежується лише такими документами, як довідки форми КБ-2в та КБ3.

Також, ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» у розглядуваний період було складено і зареєстровано лише дві податкові накладні в адресу ПВТП «АКРОПОЛІС» - № 544 від 30.09.2019 на загальнобудівельні роботи (прибирання приміщень), а також № 545 від 30.09.2019 на монтаж швейного обладнання. Водночас, щодо ремонтних робіт, то така податкова накладна відсутня.

Відповідно до наданої апелянтом оборотно-сальдової відомості по субрахунку 104 за 2019 рік («Машини та обладнання») на балансі ПВТП «АКРОПОЛІС» знаходяться машини і обладнання в переважній більшості з 01.01.2019, водночас, послуги з їх монтажу придбані позивачем лише у вересні 2019 року, що також ставить під сумнів реальність таких послуг.

Крім того, за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45, позивач орендує два приміщення - нежитлову (офісну) частину приміщень загальною площею 318,3 кв.м, та нежитлову (виробничу) частину приміщень загальною площею 2952,0 кв.м. Однак, з договору та інших наданих документів не можливо встановити, які саме приміщення ремонтувались та прибирались ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД».

Щодо розглядуваних господарських операцій апелянта з ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ», апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

ПВТП «АКРОПОЛІС» укладено договір з ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» від 02.11.2020 №02/11/01, згідно якого ПВТП «АКРОПОЛІС» є замовником, а ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» - виконавцем.

Згідно з пунктом 1 вказаного договору виконавець в межах договірної ціни виконує власними силами і засобами для замовника наступні роботи у відповідності до вимог ДБН і термінів виконання: зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 352,2 кв.м, що знаходяться у корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18, вартістю 436200,00 грн.; заміна вікон нежитлових внутрішніх приміщень, що знаходяться у корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична,18, вартістю 211000,00 грн.; поточний ремонт нежитлової (офісної частини) приміщень загальною площею 318,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45, вартістю 370850,00 грн.; заміна вікон нежитлових (виробничих) приміщень, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45, вартістю 810765,00 грн. (без зазначення площі).

Роботи можуть виконуватися як з матеріалів замовника так і виконавця.

Відповідно до пункту 2 договору виконавець виконує роботи згідно кошторису, затвердженого замовником з матеріалів замовника та виконавця. Початок робіт встановлюється з 02.11.2020, кінець роботи та її прийомка замовником встановлюється 31.12.2020 з правом дострокового виконання.

Згідно з пунктом 3 договору договірна ціна динамічна і встановлена на підставі кошторису в сумі 1828815,00 грн. Остаточна ціна угоди визначається згідно акту прийняття фактично виконаних робіт і підлягає сплаті Замовником.

На підтвердження виконання зазначеного вище договору позивач долучив до матеріалів справи договір № 0211/01 від 02.11.2020, акт здачі-приймання виконаних робіт № 295 від 20.12.2020 на поточний ремонт нежитлової частини (офісної частини) приміщень загальною площею 318 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45; акт форми КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт № 295 за грудень 2020 року; підсумкову відомість ресурсів на об`єкт - поточний ремонт нежитлової частини (офісної частини) приміщень загальною площею 318 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45 (витрати по факту); довідку форми КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2020 року; дефектний акт на поточний ремонт нежитлової частини (офісної частини) приміщень загальною площею 318 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45, від 02.11.2020; договірну ціну на поточний ремонт нежитлової частини (офісної частини) приміщень загальною площею 318 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45; підсумкову відомість ресурсів; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на поточний ремонт нежитлової частини (офісної частини) приміщень загальною площею 318 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45; загальновиробничі витрати на будову - поточний ремонт нежитлової частини (офісної частини) приміщень загальною площею 318 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45; наказ № 2012/01 від 20.12.2020 «Про витрати на поточний ремонт» № 2012/01 від 20.12.2020; акт здачі-приймання виконаних робіт № 0293 від 01.12.2020 на суму 436200,00 грн. на зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 252,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; підсумкову відомість ресурсів на об`єкт - зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 252,0 кв.м. що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; акт форми КБ-2в приймання виконаних робіт № 293 за грудень 2020 року; розрахунок загальновиробничих витрат до акту КБ-2в; довідку форми КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2020 року; дефектний акт на зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 252,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18, від 02.11.2020; договірну ціну на зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 252,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; підсумкову відомість ресурсів; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 252,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; загальновиробничі витрати на будову - зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 252,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; наказ № 0112/01 від 01.12.2020 «Про витрати на поточний ремонт»; акт здачі-приймання виконаних робіт № 296 від 28.12.2020 на об`єкт заміна вікон нежитлових внутрішніх приміщень, що знаходяться в корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; акт форми КБ-2в приймання виконаних робіт № 296 за грудень 2020 року; підсумкову відомість ресурсів; розрахунок загальновиробничих витрат до акту КБ-2в; довідку форми КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2020 року; дефектний акт на заміну вікон нежитлових внутрішніх приміщень, що знаходяться в корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18, від 02.11.2020; договірну ціну на об`єкт - заміна вікон нежитлових внутрішніх приміщень, що знаходяться в корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; підсумкову відомість ресурсів; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на об`єкт - заміна вікон нежитлових внутрішніх приміщень, що знаходяться в корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; розрахунок загальновиробничих витрат на будову - заміна вікон нежитлових внутрішніх приміщень, що знаходяться в корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; наказ № 0912/01 від 09.12.2020 «Про витрати на поточний ремонт»; платіжне доручення № 194 від 28.12.2020 на суму 211000,00 грн; платіжне доручення № 195 від 28.12.2020 на суму 436200,00 грн.

ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» було виписано ПВТП «АКРОПОЛІС» податкові накладні № 1 від 01.12.2020 на суму 436200,00 грн., № 4 від 09.12.2020 на суму 211000,00 грн., № 1 від 20.12.2020 на суму 370850,00 грн., № 1 від 28.12.2020.

Суми податку на додану вартість за вказаними податковими накладними включено до складу податкового кредиту за період грудень 2020 в сумі 304802,50 грн., що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідний період.

Інших документів на підтвердження придбання у ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» робіт/послуг для ПВТП «АКРОПОЛІС» позивач не надав.

Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження реальності операції з ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ», колегія суддів зазначає наступне.

Договором від 02.11.2020 № 0211/01 передбачено, що роботи здійснюються як з матеріалів замовника, так і виконавця. Водночас, до матеріалів справи позивачем не надано жодного доказу того, чиї матеріали використовувались при здійсненні робіт. Також не надано доказів придбання таких матеріалів, відсутня інформація щодо вартості, якісних та кількісних характеристик матеріалів, способу передачі таких матеріалів від замовника до виконавця тощо. При цьому, вартість робіт вже обумовлена у самому договорі: зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 352,2 кв.м, що знаходяться у корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18, - 436200,00 грн.; заміна вікон нежитлових внутрішніх приміщень, що знаходяться у корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18, - 211000,00 грн.; поточний ремонт нежитлової (офісної частини) приміщень загальною площею 318,3 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45, - 370850,00 грн.; заміна вікон нежитлових (виробничих) приміщень, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45, - 810765,00 грн. Водночас, не відомо, яким чином така вартість була сформована, враховуючи, що інформація щодо матеріалів (кількості та якості, виробника) відсутня взагалі, не рахуючи їх загального розміру, вказаного в наданих документах.

Крім того, неможливо встановити осіб, які складали та підписували договірну ціну на об`єкт поточний ремонт нежитлової частини (офісної частини) приміщень загальною площею 318 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. О. Степанівни, 45, що здійснюється в 2021; підсумкову відомість ресурсів на об`єкт - зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 252,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18; загальновиробничі витрати на будову - зовнішнє утеплення фасаду та поточний ремонт нежитлових внутрішніх приміщень загальною площею 252,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18, акт здачі-приймання виконаних робіт № 294 від 09.12.2020; підсумкову відомість ресурсів на об`єкт заміна вікон нежитлових внутрішніх приміщень, що знаходяться в корпусі № 4 за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 18, а також дату складання таких документів.

Також, апелянтом не подано жодного технічного завдання або проектної документації до матеріалів справи, на підставі яких би здійснювались загальнобудівельні та ремонтні роботи.

Згідно з інформацією, викладеною контролюючим органом в Акті перевірки, на ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» згідно поданої звітності числилось всього 9 чоловік. В той же час інформації щодо залучених субпідрядників ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» на виконання робіт для ПВТП «АКРОПОЛІС» матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що виконання ремонтних (будівельних) робіт супроводжується значною кількістю документообігу та не обмежується лише такими документами, як довідки форми КБ-2в та КБ3.

Також суд першої інстанції вірно поставив під сумнів терміни виконання такої значної кількості робіт силами лише ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» - 1 місяць, оскільки при оцінці поданих позивачем на виконання укладених з ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» та ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» договорів взято до уваги інформацію контролюючого органу, викладену в Акті перевірки про те, що протягом вересня 2019 року та листопада 2020 вказаними юридичними особами задекларовано операції з реалізації робіт (послуг) для значної кількості суб`єктів господарської діяльності, які знаходяться на обліку у різних областях України, та територіально віддалені один від одного. Зокрема, ТзОВ «ПРОФСИСТЕМБУД» надавало послуги для 35 суб`єктів господарської діяльності у Львівській, Київській, Дніпропетровській, Луганській, Одеській, Кіровоградській областях на загальну суму 66739768,00 грн., в тому числі ПДВ 10956628 грн. ТзОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА СІТІБУДІНДУСТРІЯ» надавало послуги для 10 суб`єктів господарської діяльності у Львівській, Київській, Дніпропетровській, Донецькій, Луганській, Одеській, Черкаській, Хмельницькій областях на загальну суму 50213495,34 грн., в т.ч. ПДВ 8368915,89 грн.

Верховний Суд у справі № 160/2636/19 зробив висновок, відповідно до якого: «встановивши, зокрема відсутність можливості у контрагента позивача здійснити господарські операції з постачання товарів внаслідок відсутності у нього транспортних засобів для транспортування будівельних матеріалів, машин та механізмів на об`єкт; не підтвердження факту придбання контрагентом такої послуги із залученням третіх осіб; ненадання доказів позивачем щодо реального виконання робіт зазначеним в акті перевірки контрагентом; не спростування доводів податкового органу стосовно відсутності у контрагента необхідних ресурсів для здійснення господарської діяльності в обсягах задекларованих показників, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що первинні документи, надані позивачем на підтвердження господарських операцій із зазначеним вище контрагентом, є формально складеними, а господарські операції є нереальними.».

Аналогічна правова позиція щодо необхідності дослідження можливості контрагентами здійснювати задекларовані обсяги господарських операцій відображена у постановах Верховного Суду: від 24.03.2021 у справі № 640/11686/19, від 13.11.2020 у справі № 820/820/18 та від 19.11.2019 у справі № 820/922/17.

Щодо застосування Закону № 996-XIV Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 по справі № 810/3834/13-а висловлено правову позицію, згідно з якою наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Первинні документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання.

Водночас потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету.

Щоб кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов`язання на підставі таких операцій.

У постанові від 18.03.2021 у справі № 822/2562/16 Верховний Суд наголосив, що визначальним для вирішення даної категорії справ є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, і таке дослідження має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені, в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення таких операцій і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У постанові від 13.11.2020 у справі № 820/820/18 Верховним Судом зроблено висновок, що вимоги частини четвертої статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. Реальність, зокрема, потребує з`ясування того факту, чи справді відповідні роботи отримано від указаних у первинних документах контрагентів. Для цього варто встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб як свідків з метою з`ясування умов та характеру здійснених операцій.

Сам факт наявності у позивача податкових чи-то видаткових накладних, договорів, або інших документів, складених з посиланням на поставку товарів (послуг) не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Отже, за наслідками дослідження наданих позивачем документів, податковою інформацією щодо згаданих контрагентів, виявлених розбіжностей в поданих позивачем документах та обставинах, апеляційний суд приходить до висновку, що надані до перевірки документи не підтверджують факт реальності господарських операцій. Надані позивачем документи по суті фіксують лише сам факт укладення правочинів, відображають лише паперову суть договору і не є тими документами, які підтверджують реальне здійснення господарських операцій.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем документи не можна вважати такими, що підтверджують здійснення господарської операції, виходячи з чого показники податкового обліку позивача по даним відносинам не підтверджені у встановленому порядку. Позивачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та підтверджують факти господарської діяльності, яка здійснюється з розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції, не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 у справі № 826/11531/14, Верховний Суд у постановах від 24 січня 2018 у справі № 2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 у справі № 826/487/16 та інших неодноразово звертав увагу, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів. Тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суди попередніх інстанцій повинні були встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання робіт (послуг), обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 280/4078/19.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виробничо-торгівельного підприємства «АКРОПОЛІС» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 380/19875/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до Львівського окружного адміністративного суду для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. В. Глушко
Н. М. Судова-Хомюк