Справа № 500/1536/25
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1536/25

29 травня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі позивач), в інтересах якої діє адвокат Булава Олександр Петрович, звернулася до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 330550 від 22.01.2025, винесений стосовно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог у заявах по суті справи вказує, що винесений відносно неї терміновий заборонний припис є протиправним, оскільки вважає, що ніякого домашнього насильства психологічного характеру відносно малолітнього сина не вчиняла, а тому такий припис не базується на дійсних фактичних обставинах справи. Зокрема вказує, що 22 січня 2025 року вона приїхала за адресою чоловіка, щоб забрати малолітнього сина, якого він забрав на декілька днів. В цей момент чоловік почав проявляти різного роду агресивні дії, скандали та сварки. Після чого викликав поліцію під видуманим приводом. Позивач повідомила працівникам поліції, що факти, які виклав її чоловік є видуманими та нічим не підтверджуються, проте працівником поліції, ці пояснення не були взяті до уваги та безпідставно складено терміновий заборонний припис. Підстав для винесення термінового заборонного припису не було, рівень небезпеки за відповідними критеріями відсутній, застосування якої-небудь сили відносно малолітнього сина не вчинялось, так само як і психологічне насильство.

Відповідач, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень вказує, що 22.01.2025 року інспектором з РПП СПД № 2 м. (м. Шумськ) лейтенантом поліції Остап`юк А.Л. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства психологічного характеру стосовно постраждалої особи неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (вік - 3 роки). В даному приписі зазначається, що позивач ОСОБА_1 заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи. Терміновий заборонний припис стосовно позивача винесений строком на 10 діб з 21 год. 03 хв 22.01.2025 та діє до 21 год. 03 хв. 01.02.2025, внаслідок чого відсутні підстави для скасування припису, оскільки він втратив свою чинність. Заборонний припис підписано посадовою особою, яка його склала, а також постраждалою особою. Кривдник від отримання термінового заборонного припису стосовно кривдника відмовилася, про що проставлений підпис.

Також зазначає, що терміновий заборонний припис виноситься уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України і саме на поліцейського уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України покладений обов`язок здійснити оцінку ризиків вчинення домашнього насильства шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи і на власний розсуд прийняти рішення про винесення термінового заборонного припису.

Закон наділяє посадову особу уповноваженого органу на власний розсуд вирішувати питання про необхідність винесення термінового заборонного припису та акцентує увагу, що згідно Форми оцінки вчинення домашнього насильства від 22.02.2025, за результатом якої винесений оскаржуваний терміновий заборонний припис серії АА №330550, інспектором з РПП СПД № 2 м. (м. Шумськ) лейтенантом поліції Остап`юк А.Л. встановлено високий рівень небезпеки.

Така оцінка, за твердженням представника відповідача, повністю відповідає вимогам, які встановлено абзацом 1 пункту 6 розділу ІІ Порядку №369/180 та проведена з дотриманням процедури, визначеної Порядком №369/180 та Порядком №654, з огляду на що вказує, що підстави для скасування такого припису відсутні.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 24.03.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження відповідач отримав 24.03.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 22.01.2025 року інспектором з РПП СПД № 2 м. (м. Шумськ) лейтенантом поліції Остап`юк А.Л. було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , у зв`язку зі скоєнням нею домашнього насильства психологічного характеру відносно постраждалої особи неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (вік - 3 роки).

Вказаним заборонним приписом застосовано заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника на 10 діб з 21 год. 03 хв 22.01.2025 та діє до 21 год. 03 хв. 01.02.2025, а саме: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи.

Крім того, до матеріалів справи додано Форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 22.01.2025, яка заповнена інспектором з РПП СПД № 2 м. (м. Шумськ) лейтенантом поліції Остап`юком Андрієм Леонідовичем, постраждала особа ОСОБА_3 (вік - 3 роки); кривдник ОСОБА_1 ; поліцейським визначено рівень небезпеки "високий".

Блок запитань з № 1 - 6 містить 6 відповідей «ні», блок запитань № 7 - 27 містить 3 відповіді «так» (запитання №8, 10, 20).

Графа "Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи" містить запис "немає".

Крім того, матеріали справи містять відеозаписи події 22.01.2025 р. з нагрудної камери поліцейського.

Постановою Шумського районного суду від 26 березня 2025 провадження у справі №609/112/25 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП закрито за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення.

Мотивувальна частина

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет правомірності тимчасового заборонного припису відповідача, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII (надалі - Закон № 2229-VIII).

Положеннями частини першої статті 1 Закону №2229-VIII визначено, що:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3);

кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6);

особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (пункт 8);

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14);

терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства (пункт 16).

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника відноситься до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до положень статті 25 Закону № 2229-VIII терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків.

З аналізу вказаних норм слідує, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника відноситься до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі встановлення факту вчинення домашнього насильства у будь-якій формі та за наявності існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи.

Згідно із пунктом 1 Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 01 серпня 2018 № 654, (далі - Порядок №654) терміновий заборонний припис стосовно кривдника (далі - припис) виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Відповідно до розділу II Порядку №654 терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.

Оцінка ризиків проводиться шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який враховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, на які відповідає поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У разі виявлення будь-яких інших чинників/обставин за результатами оцінки ситуації, які можуть вплинути на рівень небезпеки (ризику) вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції у позиції "Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи" форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства робить запис про наявність таких чинників/обставин, їхні можливі наслідки та надає інші зауваження щодо них.

У зв`язку з тим, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки та ризик летального випадку, пов`язаного з насильством, не передбачені формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на власний розсуд може оцінити рівень небезпеки як високий, якщо він/вона вважає, що постраждала особа перебуває в потенційно небезпечній ситуації або яка може спричинити смерть особи або інші тяжкі наслідки. Про наявність та можливі наслідки дії таких чинників/обставин поліцейський уповноваженого підрозділу поліції робить запис у відповідній позиції форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Форма оцінки вчинення домашнього насильства складається із 27 питань, на які поліцейський має відповісти "так", "ні", "без відповіді"/"невідомо". Питання стосуються безпосередньо безпеки постраждалої особи: чи кривдник погрожував її вбити, чи застосовував фізичне насильство, чи перебував кривдник у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння (має алкогольну чи наркотичну залежність) та ін.

Відбираючи від постраждалої особи відповіді на такі запитання, поліцейський визначає таким чином рівень небезпеки: високий, середній або низький. І, що важливо, відмова або небажання постраждалої особи спілкуватися із правоохоронними органами може розцінюватися представниками поліції як високий рівень небезпеки. Тобто, якщо на всі запитання отримано відповіді "без відповіді/невідомо", поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні - терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції. У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлові приміщення. При винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).

Відповідно до п. 6 розд. ІІ Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України 13 березня 2019 №369/180 (далі - Порядок №369/180) дві відповіді «так» на запитання №1-6 та на будь-яку кількість запитань з №7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває у ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, оцінюється як високий рівень небезпеки.

Відповідь "так" на одне запитання з №1-6 та на щонайменше сім і більше запитань з №7-27 або жодної відповіді на запитання з №1-6, але не менше чотирнадцяти позитивних відповідей на запитання з №7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як середній рівень небезпеки.

Відповідь "так" на одне запитання з №1-6 та на не більше ніж шість запитань з №7-27 або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з №7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як низький рівень небезпеки.

Якщо на всі питання отримано відповіді "без відповіді/невідомо" поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

Згідно п.7 Порядку №369/180 залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.

У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Суд дослідив зміст форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 22.01.2025, яка заповнена інспектором з РПП СПД № 2 м. (м. Шумськ) лейтенантом поліції Остап`юком А.Л. та встановив, що блок запитань з № 1 - 6 містить 6 відповідей "ні", блок запитань № 7 - 27 містить 3 відповіді "так" (запитання №8, 10, 20).

Стосовно наявності будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи, інспектор поліції вказав, що таких немає.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що за результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства інспектор поліції помилково визначив рівень небезпеки як високий.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що психологічне насильство передбачає за собою контроль однієї особи над іншою з метою приниження її щоб підкорити чи показати її незначущість, обмежити її волевиявлення. Також психологічне насильство має викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з частинами першою, другою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У силу вимог статей 73-76 КАС України докази мають бути належними (містити інформацію щодо предмета доказування), допустимими (одержаними з дотриманням порядку, встановленого законом), достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи), достатніми (які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування).

Судом було досліджено надані відповідачем відеозаписи події 22.01.2024, яка мала місце у помешканні чоловіка позивачки, на якому видно, що в сім`ї відбувся конфлікт з приводу визначення місця проживання малолітнього сина. При цьому, вході бесіди поліцейських з позивачкою дитина перебувала у неї на руках. В подальшому виникла сварка між позивачкою та її чоловіком, дідом і бабою, яка призвела до того, що дитина почала плакати, однак згодом заспокоїлась перебуваючи у позивачки на руках.

Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Шумського районного суду від 26.03.2025 р. №609/112/25, яка набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП, закрито за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи та оглянутого диску із відеофіксацією події, що мала місце 22 січня 2025 року, а також із наданих в судовому засіданні пояснень учасників цієї події, суд встановив, що в сім`ї відбувся сімейний конфлікт з приводу визначення місця проживання малолітнього сина, котрий від народження до 15 січня 2025 року постійно проживав разом з мамою, а з 15 січня 2025 року за односторонньої ініціативи став проживати разом зі своїм батьком, дідом та бабою за іншою адресою. Бажання мами хлопчика повернути дитину за своїм місцем проживання, яке є звикле для самої дитини та явні перешкоди батька, діда та баби хлопчика у здійсненні цього призвело до сварки, в ході якої її учасники голосно кричали, сперечались, викрикували образи та погрози.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність протиправної поведінки та дій позивачки, які би стали в основу вчинення домашнього насильства психологічного характеру стосовно потерпілих, в тому числі і малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Відповідно до позиції Верховного Суду викладеної у Постановах від 10 лютого 2021 року, у справі №761/49109/19 (провадження № 61-9144св20), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61- 3510св20), від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61- 1585св20), від 14 січня 2020 року у справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19), від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19) зазначено, що сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям, однак не підтверджує факт вчинення іншою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Отже, з урахуванням встановлених обставин цієї справи та матеріалів, судом встановлено, що факт домашнього насильства не доведено достатніми та беззаперечними доказами. Обставини, що стали підставою для винесення відповідачем 22.01.2025 термінового заборонного припису стосовно кривдника Серія АА №330550 не знайшли свого доказового підтвердження та спростовані висновками суду у справі №609/112/25.

Суд звертає увагу, що окрім оскаржуваного припису, форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 22.01.2025 та відеодоказів події 22.01.2025 матеріали даної справи не містять достатніх доказів, які б давали підстави стверджувати, що позивачка вчинила відносно свого малолітнього сита ОСОБА_4 умисні дії психологічного характеру, що могло завдати шкоди його психологічному здоров`ю. А отже у відповідача були відсутні достатні підстави для складання термінового заборонного припису стосовно кривдника від 22.01.2025 року серії АА №330550.

Суд також враховує, що строк дії оскаржуваного припису на момент розгляду справи завершився, однак вказана обставина не спростовує висновків суду, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 22.01.2025 року серії АА №330550 було прийнято безпідставно та необґрунтовано, без встановлення належними доказами умисних дій психологічного характеру з боку позивачки відносно свого малолітнього сина, а тому для належного захисту і відновлення порушених прав позивача оскаржуваний припис підлягає скасуванню.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Інші аргументи сторін не є визначальними для вирішення даної справи та не спростовують висновок суду про наявність підстав для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку що відповідач не довів правомірності оскаржуваного термінового заборонного припису стосовно кривдника від 22.01.2025 року серії АА №330550, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судові витрати

Згідно частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 14.03.2025.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 330550 від 22.01.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 (тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001 ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.