Справа № 200/3128/25
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Справа№200/3128/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дій щодо не проведення нарахування та виплатити додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за 30 календарних днів перебування у відпустці для лікування у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за період з 05.11.2024 року по 23.01.2025 року у розмірі 100000,00 гривень на місяць;

- зобов`язання нарахувати і виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за 30 календарних днів перебування у відпустці для лікування у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за період з 05.11.2024 року по 23.01.2025 року у розмірі 100000,00 гривень на місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Під час проходження служби 05.11.2024 року отримав поранення в районі АДРЕСА_1 , що вбачається із довідки про обставини травми.

Наголошує, що в період з 05.11.2024 року по 11.11.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в медичній роті військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується виписним епікризом № 571, а в період з 11.11.2024 року по 23.01.2025 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Кам`янської міської лікарні №9, що вбачається із виписки стаціонарного хворого №98.

Відповідно до первинного обстеження ВЛК від 22.01.2025 року через поранення що відбулось 05.11.2024 року позивачу надано відпустку на лікування строком на 30 календарних днів.

В подальшому, після лікування 14.03.2025 року позивач знов проходив огляд ВЛК та отримав довідку, відповідно до якої, визнаний придатним до певних посад несення військової служби, а поранення, отримане позивачем 05.11.2024 року з легкого перекваліфіковане, як тяжке, оскільки позивач перебував на лікуванні понад 60 днів.

Зазначає, що декілька раз після лікування та реабілітації звертався до військової частини з питанням про виплату додаткової винагороди, проте позивачу усно повідомлено, що додаткових винагород не буде призначено у зв`язку з тим, що його поранення не є тяжким.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідач надав письмовий відзив від 21.05.2025 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що на сьогоднішній день розташування військової частини знаходиться у АДРЕСА_2 .

Згідно Наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.05.2025 № 206 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій», який в свою чергу прийнято відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, законів України «Про правовий режим воєнного стану», «Про оборону України», з метою визначення районів ведення воєнних (бойових) дій - місто Костянтинівка Краматорського району Донецької області визнано районом ведення воєнних (бойових) дій.

Зазначає, що за твердженням позивача, що безпосередньо відображено у позовній заяві, він в період з 05.11.2024 по 11.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в медичній роті військової частини НОМЕР_1 що підтверджується виписним епікризом № 571.

А в період з 11.11.2024 по 23.01.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Кам`янської міської лікарні № 9, що вбачається із виписки стаціонарного хворого № 98, проте це твердження спростовується документами, на які посилається позивач.

Згідно виписного епікризу № 571 позивач перебував на стаціонарному лікуванні не у медичній роті військової частини НОМЕР_1 , а у військовій частині НОМЕР_2 .

Додатково звертає увагу на те, що військова частина НОМЕР_2 не являється закладом охорони здоров`я.

Також вказує, що позивач звертає увагу на те, що з 11.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Кам`янської міської лікрані № 9, що вбачається із виписки стаціонарного хворого № 98, однак це твердження є помилковим.

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого (ф 003/о) № 98, яка долучена позивачем в якості додатку до позовної заяви, ОСОБА_1 перебував у стаціонарі зазначеного медичного закладу з 29.11.2024 по 23.01.2025.

Відповідно до довідки ВЛК № 104 солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК КНП КМР «МЛШМД» м. Кам`янське 22.01.2025. Відповідно до діагнозу відображеному у довідці згідно наказу МОЗ України від 07.04.2007 № 307 травма легкого ступеню. Також, в зазначеній довідці відображено, що на підставі ст. 24 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки на лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.

Враховуючи те, що на момент вибуття у відпустку визначеною довідкою ВЛК № 104 на підставі ст. 24 графи II Розкладу хвороб діагноз відображений у довідці згідно наказу МОЗ України від 07.04.2007 № 307 травма легкого ступеню, положення абзаців 3 та 4 п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не застосовувалося, так як в положенні абзаців 3 та 4 п. 12 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 зазначено, що такі виплати передбачені лише у зв`язку із отриманням виключно тяжкого поранення.

Відповідно до довідки ВЛК від 14.03.2025 стан після бойового травмування (05.11.2024) перекваліфіковано на підставі наказу МОЗ України від 07.04.2007 № 307 у травму тяжкого ступеня.

Враховуючи те, що перекваліфікація поранення відбулася через півтора місяці після вибуття ОСОБА_1 у відпустку, звісно цей факт неможливо було врахувати завчасно.

У такій ситуації позивачу необхідно було звернутися до керівництва військової частини НОМЕР_1 з відповідною заявою, а в якості додатків надати всі необхідні документи (в обов`язковому порядку оновлену довідку ВЛК від 14.03.2025, в якій відображено, що стан після бойового травмування (05.11.2024) перекваліфіковано на підставі наказу МОЗ України від 07.04.2007 № 307 у травму тяжкого ступеня. І лише після отримання такої заяви та її опрацювання (у разі законодавчо визначених підстав) робиться перерахунок.

В даному випадку жодної заяви з приводу подібного перерахунку до військової частини НОМЕР_1 не надходило.

Також у військовій частині НОМЕР_1 відсутні будь-які дані з приводу неодноразових звернень ОСОБА_1 по даному питанню.

До кого звертався позивач з відповідними питаннями, які відповіді на них отримував, відповідачу не відомо. В свою чергу, позивач свої твердження з даного приводу нічим не підтверджує.

Враховуючи все вищезазначене вважає позов не аргументованим і безпідставним.

З зазначених причин просить відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 .

Позивач проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу по стройовій частині командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2024 року №269, яким солдата ОСОБА_1 , зараховано до списків особового складу частини.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2025 року № 651 позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Під час проходження військової служби позивач 05.11.2024 року отримав поранення в районі н.п. Північне Бахмутського району Донецької області, що вбачається із довідки про обставини травми. Дана обставина підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.11.2024 року №1249, витягом з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 .

Так, в період з 05.11.2024 року по 11.11.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в медичній роті військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується виписним епікризом № 571.

Згідно з випискою КНП Кам`янської міської лікрані № 9 з медичної картки стаціонарного хворого (ф 003/о) № 98 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі зазначеного медичного закладу з 29.11.2024 року, а не з 11.11.2024 року, як помилково зазначено в позові, по 23.01.2025 року.

Відповідно до довідки ВЛК № 104 від 22.01.2025 року солдату ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК КНП КМР «МЛШМД» м. Кам`янське 22.01.2025 року. У вказаній довідці зазначений діагноз: посттравматичний стресовий розлад у вигляді тривожно-депресивної реакції на бойовий стрес, який наказом МОЗ України від 07.04.2007 № 307 кваліфікований, як травма легкого ступеню.

Крім того, у цій довідці зазначено, що на підставі ст. 24 графи II Розкладу хвороб ОСОБА_1 потребує відпустки на лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.

Отже, відповідно до первинного обстеження ВЛК від 22.01.2025 року позивачу через поранення що відбулось 05.11.2024 року надано відпустку на лікування строком на 30 календарних днів.

14.03.2025 року позивач повторно пройшов огляд та отримав довідку ВЛК військової частини НОМЕР_4 у АДРЕСА_3 , відповідно до якої, він визнаний придатним до певних посад несення військової служби, а поранення, отримане позивачем 05.11.2024 року з легкого перекваліфіковане на тяжке, оскільки позивач перебував на лікуванні понад 60 днів.

Суд зауважує, що всі вищезазначені обставини не є спірними між сторонами.

Водночас, у позовній заяви зазначено, що позивач декілька раз після лікування та реабілітації звертався до військової частини з питанням про виплату додаткової винагороди, проте позивачу усно повідомлено, що додаткових винагород не буде призначено у заявку з тим, що його поранення не є тяжким.

Разом з тим, доказів такого звернення до відповідача з заявами чи рапортами до позову не надано.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000,00 гривень пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Приписами ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Згідно з вказаною нормою суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Згідно з п. 2, 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир). Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до п. 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи. Отже, як у спірний період, так і нас час розгляду даної справи на території України діє особливий період.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Відповідно до абзацу другого пункту 11 Постанови № 168 на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з приписами абзацу четвертого пункту 12 Постанови № 168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 11, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановами Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 217, від 22.03.2022 № 350, від 01.04.2022 № 400, від 01.07.2022 № 754, від 07.07.2022 № 793, від 27.09.2022 № 1066, від 08.10.2022 № 1146, від 20.01.2023 № 43, № 836 від 09.08.2023, № 1001 від 15.09.2023, № 1162 від 07.11.2023, № 103 від 30.01.2024, № 419 від 12.04.2024, № 714 від 18.06.2024, № 1273 від 01.11.2024, № 1311 від 15.11.2024, № 77 від 24.01.2025, № 355 від 25.03.2025 до вказаної постанови були внесені зміни та доповнення.

Отже, з 24.02.2022 року військовослужбовці Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах або пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Як зазначено вище, підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира, витяги з журналів ведення бойових дій.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що позивач зазначає про неодноразове звернення до військової частини з заявами про виплату спірної винагороди, однак жодних доказів таких звернень до керівництва частини не надає.

Військовою частиною НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву зазначено, що позивач мав звернутися до керівництва військової частини НОМЕР_1 з відповідною заявою, а в якості додатків надати всі необхідні документи (в обов`язковому порядку оновлену довідку ВЛК від 14.03.2025, в якій відображено, що стан після бойового травмування (05.11.2024) перекваліфіковано на підставі наказу МОЗ України від 07.04.2007 № 307 у травму тяжкого ступеня.

Лише після отримання такої заяви та її опрацювання відповідач мав зробити відповідний перерахунок грошового забезпечення позивача на підставі наказу командира.

Оскільки жодної заяви з доданими документами з приводу здійснення перерахунку до військової частини НОМЕР_1 не надходило, то у відповідача не було законних підстав для внесення позивача у наказ про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень та здійснення її виплати.

Відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не надано жодних доказів звернення до військової частини НОМЕР_1 , відтак суд не вбачає неправомірних дій з боку відповідача, тому похідні вимоги про зобов`язання нарахувати і виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за 30 календарних днів перебування у відпустці для лікування у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за період з 05.11.2024 року по 23.01.2025 року у розмірі 100000,00 гривень на місяць є завчасними і задоволенню не підлягають.

Таким чином, враховуючи недоведеність позивачем невідповідності дій військової частини НОМЕР_1 під час нарахування і виплати додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», у позовних вимогах відмовлено, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

На підставі положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28 травня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова