Справа № 320/4862/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 320/4862/23 пров. № А/857/18671/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р.,

Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року (головуючий суддя Морська Г.М., м. Львів) по справі за адміністративним позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,-

В С Т А Н О В И В :

Харківський національний університет Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 209047,17 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму 209 047 (двісті дев`ять тисяч сорок сім) грн 17 коп на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати у частині задоволення позову про стягнення 209 047, 17 гри на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, та увалити у вказаній частині постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 8 378, 66 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 під час навчання.

В апеляційній скарзі зазначає, що 04.09.2022 року між Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Військовому коледжі сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

Укладеним контрактом на Відповідача було покладено ряд обов`язків, яких він дотримувався під час навчання.

25.10.2022 року Відповідач подав рапорт, в якому клопотав про його відрахування з Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил у зв`язку з відсутністю бажання продовжувати навчання.

Зокрема, основною підставою для розірвання контракту було бажання Відповідача проходити військову службу за призовом під час мобілізації. Відповідач вважає, що під час несення даного виду служби в період дії воєнного стану, він зможе проявити себе найкраще, беручи безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Крім цього, у вищезазначеному рапорті Відповідач дійсно вказав, що кошти витрачені Державою на його навчання зобов`язується відшкодувати у повному обсязі.

09.12.2022 року наказом Начальника військово коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил (по стройовій частині) від 09.12.2022 року №270 передбачено, зокрема, наступне.

«... Відповідача відповідно до пп. 3.2 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 року №490 відрахувати від подальшого продовження навчання через небажання продовжувати навчання та відповідно до п. 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» припинити чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Сил України курсантами вищого військового навчального закладу у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, з 10.12.2022 року.

Стягнути суму у розмірі 209 047, 17 грн за період навчання в коледжі відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964.

Суму у розмірі 209 047, 17 грн внести до книги обліку нестач Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

З 10.12.2022 року виключити зі списків змінного складу коледжу, зняти з усіх видів забезпечення та видати атестати. Зняти із котлового постачання за курсантською нормою харчування зі сніданку 11.12.2022 року ...».

Згідно із розрахунком суми, яка підлягає стягненню, фактичні витрати, пов`язані з утримання Відповідача складають:

1. По грошовому забезпеченню 200 668, 48 грн;

2. По продовольчому забезпеченню 6 000, 00 грн;

3. По речовому забезпеченню 00, 00 грн;

4. По медичному забезпеченню 254, 03 грн;

5. По перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку 00, 00 грн;

6. По оплаті комунальних послуг і вартості спожитих електроносіїв 2 124, 63 грн.

Всього: 209 047, 14 грн.

Із змісту рішення суду першої інстанції прослідковуються, що підставою для задоволення позову є:

- факт відрахування Відповідача від подальшого навчання через розірвання контракту, небажання продовжувати навчання та припинення дії контракту у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту;

- наявність позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13.01.2023 року №440/2692/20, згідно якої суд виснував, що грошове забезпечення курсантів вищих навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав, підлягають компенсації.

Однак апелянт зауважує, що в силу приписів ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не заперечував та не заперечує свого обов`язку щодо відшкодування витрат, пов`язаних із його утримання під час навчання.

Однак Позивач помилково включив до загального розміру витрат - суми, виплаченого йому грошового забезпечення (у тому числі додаткової грошової винагороди), яке за своєю суттю було (безповоротною) оплатою праці (винагородою) за несення Відповідачем служби (у тому числі під час дії правового режиму - воєнного стану), що зумовлено наступним нормативним обґрунтуванням.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964, затверджений Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти (далі по тексту - Порядок №964).

Згідно з п. 3, 4 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з:

(-) грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

(-) перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку;

(-) оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534 (далі по тексту - Порядок розрахунку витрат).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку розрахунку витрат відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно із пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 3 ст. 9 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 на території України був введений воєнний стан, який неодноразово був продовжений та триває дотепер.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію», ст. 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абз. 2 - 8 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.06.2023 року №3161- IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» затверджено постанову Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану2 від 28.02.2022 року №168 (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту Постанова №168).

У п. 1 Постанови №168 визначено установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2024 року у справі №640/13 029/22 висновував, що:

Додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою №168 є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні.

Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війн и...».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

На виконання цієї норми наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі по тексту - Порядок №260).

За приписами п. 6 Розділу І Порядку №260, у редакції чинній на час виникнення правовідносин, грошове забезпечення курсантів (крім військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом) включає:

(-) посадовий оклад;

(-) курсантську посадову надбавку;

(-) підвищення посадового окладу за результатами чергової екзаменаційної сесії;

(-) допомогу військовослужбовцям строкової військової служби, звільненим з військо-вої служби;

(-) інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається із змісту п. 2 розділу І вказаного Порядку №260, у редакції чинній на час виникнення правовідносин, додаткова винагорода на період дії воєнного стану не включена до складу грошового забезпечення.

Лише змінами внесеним до Порядку №260 - Наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 додаткову винагороду на період дії воєнного стану включено до складу грошового забезпечення військовослужбовця, однак, такі зміни підлягають застосуванню лише з 01.02.2023 року.

Як вбачається із розрахунку, фактичних витрат, пов`язаних з утриманням Відповідача загальний розмір останніх складає - 209 047, 14 грн.

При цьому у відсотковому співвідношенні - 95,99% цією суми складає саме виплачене Відповідачу грошове забезпечення і лише 4,01% (тобто 8 378, 66 грн) витрати, пов`язані з його утриманням (по продовольчому, медичному забезпеченню, по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих електроносіїв).

Розмір грошового забезпечення за 3 місяці навчання Відповідача є високим та складає понад 200 000, 00 грн з огляду на те, що до нього включена додаткова грошова винагорода, пов`язана із несенням служби в умовах правового режиму воєнного стану.

Зокрема, із долученої до матеріалів справи виписки із банківського рахунку Відповідача прослідковується, що йому нараховувалось та виплачувалось окремо грошове забезпечення та окремо додаткова грошова винагорода, зокрема:

12.10.2022 року у розмірі 13 074, 68 грн;

29.10.2022 року у розмірі 26 595, 00 грн;

09.11.2022 року у розмірі 14 527, 42 грн;

18.11.2022 року у розмірі 29 550, 00 грн;

09.12.2022 року у справі 14 668, 28 грн;

20.12.2022 року у справі 39 082, 26 грн.

Тобто з огляду на запровадження на території України правового режиму - воєнного стану Відповідач, як військовослужбовець Збройних Сил України, набув право на отримання додаткової грошової винагороди, яка становила левову частку його грошового забезпечення.

Водночас з огляду на позицію Верховного Суду про роль додаткової грошової винагороди, а саме, що вона наділена компенсаційною метою та є частковою відплатною за особливості несення військово служби, а також і тим, що лише змінами внесеним до Порядку №260 - Наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023, які підлягають до застосування лише з 01.02.2023 року (тобто поза межами спірного періоду) додаткову винагороду на період дії воєнного стану включено до складу грошового забезпечення військовослужбовця - відсутні підстави її стягнення з Відповідача на користь Позивача.

Також дана додаткова грошова винагорода не може підлягати поверненню з огляду на те що:

- перш за все, додаткова винагорода входить до складу заробітної плати (грошового забезпечення), що виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час з урахуванням запровадженого на території України особливого правового режиму - воєнного стану;

- по-друге, ані Порядок №964, ані Порядок розрахунку витрат не містить згадки про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди курсантам.

Так, у п. 2.1 Порядку розрахунку витрат йде мова виключно про те, що щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Відповідно із аналізу п. 2.1 Порядку розрахунку витрат можливо стверджувати, що до щомісячно грошового забезпечення відносять виключно (без можливості розширеного тлумачення):

(-) посадовий оклад;

(-) додаткові види грошового забезпечення, які складаються з підвищення посадового окладу та надбавки.

Це зумовлене тим, що до даних нормативно-правових актів, які регулюють питання відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням під час навчання після запровадження на території України воєнного стану будь-яких змін внесено не було.

Тобто можливо стверджувати, що вони не є цілком узгоджені з обставинами за яких військовослужбовці (курсанти) проходять військову службу (навчання) після 24.02.2022 року.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а та від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20 сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

- по-третє, додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №168 включена до складу грошового забезпечення з 01.02.2023 року та нормативно закріплена саме у Порядку №260.

Водночас згідно з п. 13 Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає.

Відтак, складаючи загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, Позивач безпідставно включив до складу грошового забезпечення додаткову грошову винагороду, виплачену Відповідачу на виконання Постанови №168.

Аналогічної позиції дотримується Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 10.06.2024 року у справі №620/5556/22 в межах аналогічних правовідносин.

Тож Позивач не надав детальний розрахунок грошового забезпечення Відповідача із зазначенням відомостей щодо його складових та їх сум, які підлягають стягненню з Відповідача, то відсутні підстави для стягнення з Відповідача нарахованого та виплаченого йому грошового забезпечення з урахуванням компенсаційної виплати - додаткової грошової винагороди, яка є частковою відплатою за особливості несення служби в умовах війни.

Так, під час ухвалення рішення у справі, суд першої інстанції врахував позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.01.2023 року №440/2692/20, згідно якої суд виснував, що грошове забезпечення курсантів вищих навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав, підлягають компенсації.

Однак вважає, що дана правова позиція за результатом розгляду справи №440/2692/20 не є релевантною до правовідносин, які виникли після 24.02.2022 року, зокрема, в межах даної справи, що зумовлено наступним.

При встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах:

- чи є правовідносини подібними та

- чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи

Так, ключовим питанням в межах даної справи є, чи суми грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди, які виплачувались Відповідачу під час несення одного із видів військової служби в умовах воєнного стану відносять до витрат, які підлягають відшкодуванню, як такі, що пов`язані із утримання під час навчання.

Особливість даних правовідносин, на відміну від тих, які досліджували у справі №440/2692/20 є те, що грошове забезпечення Відповідача за 3 місяці навчання (з 04.09.2022 року по 10.12.2022 року) є значно більшим, аніж те, яке отримували курсанти до 24.02.2022 року, за рахунок включення до сум грошового забезпечення особливої та тимчасової компенсаторної виплати зумовленої введенням на території України воєнного стану.

Оскільки додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась військовослужбовцям лише після введення на території України воєнного стану, то вважаю помилковим посилання на постанову Верховного Суду за результатом розгляду справи №440/2692/20, оскільки в межах даної справи Верховний Суд не надавав оцінку відшкодуванню та/або невідшкодуванню додаткової грошової винагороди.

Крім того зазначає, що як уже зазначалось попередньо, основною метою з огляду на яку Відповідач вирішив достроково покинути навчання було його бажання нести служби за призовом під час мобілізації.

Із даних, відображених у військовому квитку Відповідач після відрахування з Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил Відповідач був 11.12.2022 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Надалі продовжує нести військову службу за призовом під час мобілізацій у військовій частині НОМЕР_2 та бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Тобто абсолютно неправильно стверджувати, що після дострокового розірвання контракту Відповідач веде діяльність непов`язану з публічною службою, тобто непов`язану із тою, яку б він здійснював після завершення навчання (проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу).

Відтак, покладення на діючого військовослужбовця тягаря відшкодування витрат, пов`язаних із його утриманням під час навчання не відповідає засадам розумності та справедливості та буде для відповідача надмірним тягарем.

Водночас зауважує і те, що у п. 9 Порядку №964 визначено, що у разі поновлення особи, що відрахована з закладу вищої освіти або звільнена з військової служби, на посаді курсанта, особи офіцерського складу стягнення суми витрат припиняється.

Відсутність такої можливості звільнення через мобілізацію у період дії воєнного стану є прогалиною чинного законодавства.

Крім того зазначає, що він, як учасник бойових дій, має право на пільги, передбачені ст.ст. 6, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядком та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 року №975.

Зокрема на повну оплату навчання за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів, державну цільову підтримку на безоплатне проживання під час навчання, безоплатне забезпечення підручниками, безоплатний доступ до Інтернету, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти тощо.

І хоча дійсно з огляду на тривалу процедуру присвоєння статусу учасника бойових дій та виготовлення посвідчення учасника бойових дій на момент вступу у навчальний заклад статусу учасника бойових дій у Відповідача ще не було, проте підстава, яка стала передумовою для набуття такого статусу виникла в період з 01.04.2022 року по 13.07.2022 року, коли Відповідач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, тобто до моменту вступу у навчальний заклад.

Підсумовуючи викладене, вважає, що оскаржуване рішення суду від 13.06.2024 року у справі №320/4862/23 не у повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, у ньому неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та не надано належної оцінки аргументам Відповідача.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2022 між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, згідно якого відповідач, зокрема, зобов`язаний: проходити військову службу (навчання) у Військовому коледжі сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил; сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів і начальників, свої службові обов`язки; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання.

Згідно з п. 1 Контракту відповідач зобов`язувався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, у випадках визначених ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника Військового коледжу сержантського складу Харківського національного університету Повітряних Сил від 09 грудня 2022 року №270 (по стройовій частині) ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання та відповідно до п. 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем з 10 грудня 2022 року.

10.12.2022 ОСОБА_1 був ознайомлений із загальним розрахунком №350/176/100-693/881, в якому зазначено про необхідність відшкодувати суму витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у розмірі 209047,14 грн. та зобов`язання добровільно відшкодувати витрати на утримання не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про відрахування.

У зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідачем витрати, пов`язані з його утриманням не було відшкодовано позивач звернувся до суду з позовом.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

За приписами ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до п. 1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі - Порядок №964), цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти.

Пунктами 3, 4 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання п. 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат).

Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення (пп. 2.1.1.1 Порядку розрахунку витрат).

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період (пп. 2.1.1.2 Порядку розрахунку витрат).

Згідно з п.3 Порядку розрахунку витрат, відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.

Відповідно до п. 2.1 Порядку розрахунку витрат відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування (п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат).

За змістом п. 2.1.4 Порядку розрахунку витрат, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Приписами п. 2.1.5 Порядку розрахунку витрат передбачено, що витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо).

Відповідно до п. 2.1.6 Порядку розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

З огляду на викладене правильним є твердження суду першої інстанції, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом, та проходження ним військової служби (навчання), на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.

У разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у закладі освіти.

При цьому суд слушно зауважив, що вказані витрати, що підлягають відшкодуванню включають в себе, витрати по грошовому забезпеченню - отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, витрати по продовольчому, речовому, медичному та по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У даній спірній ситуації судом першої інстанції зґясовано, що за умовами, укладеного між відповідачем та позивачем, контракту, відповідач зобов`язався відшкодувати навчальному закладу витрати, пов`язані з утриманням у закладі освіти, в якому він проходив військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати військову службу на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення навчання в коледжі та систематичним невиконання умов контракту військовослужбовцем.

Наказом начальника від 09.12.2022 №270 (по стройовій частині) ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через розірвання контракту та не бажання продовжувати навчання та припинено дію контракту у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Також, навчальним закладом здійснений розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до наведених Порядків, про що складено відповідний розрахунок, а також сума відшкодування зазначена у наведеному наказі.

Відповідач 10.12.2022 під підпис ознайомився з загальним розрахунком №350/176/100-693/881 коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, а також підписав зобов`язання щодо добровільного відшкодування наведених витрат протягом п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про відрахування, водночас в добровільному порядку наведені витрати не відшкодував.

Згідно матеріалів справи за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням, а саме: по грошовому забезпеченню 200 668,48 грн, по продовольчому забезпеченню 6000,00 грн, по медичному забезпеченню - 254,03 грн, по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоресурсів 2124,63 грн, всього на суму 209 047,14 грн.

При цьому суд першої інстанції слушно зауважив, що згідно із ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відшкодовуються відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 саме на виконання вимог наведеного Закону.

Згідно з вказаним Порядком відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, в тому числі, пов`язаних з грошовим забезпеченням.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази оскарження відповідачем розрахунку витрат, пов`язаних з його утриманням в якості курсанта, що здійснений позивачем.

Відтак правильним є твердження суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку №964, згідно яких відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим забезпеченням.

Також суд правильно, вирішуючи спір, врахував позицію Верховного Суду викладену в постанові від 13 січня 2023 року №440/2692/20, згідно якої суд виснував, що грошове забезпечення курсантів вищих навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав, підлягають компенсації.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача наведених витрат з грошового, продовольчого, речового, медичного забезпечення, з оплати комунальних послуг і вартості споживання енергоносіїв, на суму 209047,14 грн в судовому порядку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року у справі №380/4862/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула