Справа № 826/15636/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Справа № 826/15636/15 Провадження №ЗП/280/696/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана»

до Державної податкової служби України

про скасування індивідуальної податкової консультації та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана» (далі ТОВ «Фірма Світлана», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФС України), в якому позивач просить суд скасувати індивідуальної податкової консультації від 26.06.2015 №13460/6/99-99-15-03-02-15 з зобов`язанням надати нову.

Позовні вимоги мотивовано тим, що податкова консультація від 26.06.2015 №13460/6/99-99-15-03-02-15 надана відповідачем на запит позивача не в повному обсязі, остання не містить роз`яснень по суті поставлених питань, що у свою чергу, суперечить нормам податкового законодавства.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на його необґрунтованість, оскільки на всі запитання ТОВ «Фірма Світлана» ДФС України надано мотивовану відповідь в межах своєї компетенції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2015 позов задоволено:

скасовано індивідуальну податкову консультацію ДФС України, викладену у листі від 26.06.2015 за №13460/6/99-99-15-03-02-15;

зобов`язано ДФС України надати позивачу нову індивідуальну податкову консультацію на запит від 05.06.2015 з урахуванням висновків суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016 апеляційну скаргу ДФС України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2015 залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2015 без змін.

Постановою Верховного Суду від 18.02.2020 касаційну скаргу ДФС України задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016 у справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2020 прийнято справу до провадження справу та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку, визначеному ст. ст. 257-262 КАС України. Запропоновано сторонам надати пояснення щодо обставин справи, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.02.2020.

17.03.2020 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання (вх. №03-14/36574/20), в якому зазначає, що із вказаної постанови Верховного Суду сліду, що підставою для скасування рішень носили виключно процесуальний характер і пов`язані зі ступенем мотивації судових рішень. Отже, стверджує, що ця постанова не спростовує обґрунтованість позову, а тому позивач підтримує позов згідно з доводами, які покладались в його основу при подачі.

25.03.2025 матеріали адміністративної справи надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Батрак І.В.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2025 прийнято справу №826/15636/15 (ЗП/280/696/25) до свого провадження, продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Також вирішено допустити заміну відповідача у справі ДФС України на його правонаступника Державну податкову службу України (далі ДПС України, відповідач).

Відповідач позов не визнав, 12.05.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надіслав додаткові пояснення у справі (вх. №23280), за змістом яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що судова практика підтверджує обов`язковість сплати орендної плати орендарем земельної ділянки на підставі укладеного договору, тобто визначає пріоритетність договірних відносин у питаннях плати за землю. Зауважує, що уклавши договір оренди земельної ділянки, ТОВ «Фірма Світлана» взяло на себе зобов`язання сплачувати орендну плату за користування цією ділянкою. Розмір, строки та порядок сплати орендної плати визначаються умовами укладеного договору відповідно до вимог ст. 288 Податкового кодексу України. При цьому, на думку відповідача, є безпідставним апелювання своєї позиції листом Верховної Ради від 21.05.2015 № 04-12/14-460, оскільки не змінює та не припиняє зобов`язань позивача по сплаті орендної плати згідно діючого на той час договору оренди земельної ділянки. Поміж тим, зазначає, що саме договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Це означає, що орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за площу, вказану у договорі, доки до нього не будуть змінені зміни. Підкреслює, що оскільки позивачем укладено з органом місцевого самоврядування договір оренди землі на всю земельну ділянку під житловим будинком (строк дії закінчився 30.01.2015), який згідно з п. 288.1 ст. 288 Кодексу є підставою для нарахування орендної плати за землю, тому за період 2012-2015 роки у ТОВ «Фірма Світлана» виник обов`язок сплачувати орендної плати за всю земельну ділянку. Відповідно не вбачається підстав для уточнення таких податкових зобов`язань, оскільки уточнення податкових зобов`язань за минулі періоди може здійснюватися лише за умови відсутності підстав для сплати орендної плати. Тоді як, підставою для визначення податкових зобов`язань зі сплати орендної плати у даному випадку є договір оренди земельної ділянки. Поряд з цим, вказує, що як вбачається із запиту на ІПК, так і позовної заяви позивач зазначає про протиправність договору про оренду земельної ділянки, а відтак із безпідставність за його твердженням сплатою ним впродовж 2012-2015 років орендної плати. В той же час, договірні відносини між підприємствами не належать до сфери контролю ДПС. Якщо ж Товариство було користувачем земельної ділянки згідно з договором оренди, який був чинним, то відповідно є платником орендної плати та несе у зв`язку з цим всі правові наслідки. А тому, заявлені позовні вимоги у даній справі ніяк не скасовують встановленого договірними зобов`язання впродовж 2012-2015 років обов`язку.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з офіційними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Фірма Світлана» () зареєстровано юридичною особою 22.01.1996 та 08.08.2007 відомості про юридичну особу включені до ЄДР, номер запису 0006906. Видом діяльності позивача є: 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (основний).

Позивач є власником нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення площею 24 кв. м, на першому поверсі триповерхового будинку за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, буд. 33 згідно з укладеним договором купівлі-продажу від 20.12.1995 (укладеного в процесі приватизації).

За вимогою Полтавської міської ради, починаючи з 1995 року Товариство укладало договори оренди земельної ділянки, що знаходиться під будинком, при чому, орендувалася вся земельна ділянка під будинком. Останній договір оренди було укладено 12.03.2012 зі строком дії до 30.01.2015.

В 2015 році ТОВ «Фірма Світлана» звернулося з запитом до Верховної Ради України щодо правових підстав сплати орендної плати за землю за вищенаведених обставин, на який листом від 21.05.2015 №04-12/14-460 позивачу надано відповідь за підписом Голови Комітету з питань будівництва, містобудування і житлово-комунального господарства Верховної Ради України, згідно з якою Товариство як власник нежитлового приміщення у житловому будинку не може вважатися таким, що самовільно займає земельну ділянку під житловим будинком, і не може укладати договір оренди земельної ділянки (її частини), на якій розташовано жилий будинок.

05.06.2015 позивач у порядку ст. 52 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звернувся із запитом до ДФС України з проханням надати індивідуальну податкову консультацію з таких питань:

чи зобов`язане товариство за вказаних обставин згідно закону сплачувати податок на майно (в частині орендної плати) за земельну ділянку за адресою Фрунзе, 33;

чи понесе товариство якусь відповідальність за Податковим кодексом України, якщо не буде сплачувати податок на майно (орендну плату) за цю ділянку;

чи може товариство, враховуючи положення статей 50 і 102 Податкового кодексу України уточнити податкові зобов`язання (шляхом їх зняття) за 2012-2015 роки та повернути надміру сплачені кошти у вигляді орендної плати, яка здійснювалась без законних підстав.

Листом від 26.06.2015 №13460/6/99-99-15-03-02-15 ДФС України надано відповідь, за змістом якої процитовано зміст пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, п. 287.1, п. 287.6, п. 287.8 ст. 287, п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України та ст. 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не погоджуючись із наданою індивідуальною податковою консультацією, позивач звернувся до суду з даним позовом про її скасування із зобов`язанням надати нову.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі, Верховний Суд вказав:

«Вимоги частин 4 та 5 статті 11 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини 4 статті 9 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення. В порушення наведених процесуальних приписів суди попередніх інстанцій у спірному випадку, надаючи правову оцінку розглядуваній податковій консультації, не зазначили, на які саме з поставлених трьох питань відповідачем не надано відповіді, а також, у чому, на переконання судів, полягає неконкретність наданих роз`яснень органу доходів і зборів.

Проте, Окружний адміністративний суд м. Києва, зокрема, вказуючи на необхідність надання відповідачем нової індивідуальної податкової консультації з урахуванням висновків суду, не зазначив, в чому полягає суперечність оспорюваної консультації нормам або змісту відповідного податку на майно.

У цій конкретній ситуації такий висновок суду є передчасним, оскільки скасовуючи індивідуальну податкову консультацію від 26.06.2015 № 13460/6/99-99-15-03-02-15 з огляду на відсутність у ній правової позиції, суд безпідставно виклав висновки щодо правильного на його думку застосування приписів пунктів 287.1, 287.6, 287.7, 287.8 статті 287 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Адже, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість акта індивідуальної дії, яке скасовується, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень …

…Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.»

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковою консультацією є допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 ПК України.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства, (пункт 52.3 статті 52 Податкового кодексу України).

Крім того, за правилами пункту 53.3 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Отже податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

При наданні неякісної та/або незаконної податкової консультації, контролюючий орган порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та позбавляє права у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності.

Тобто, надана податкова консультація, яка містить цитати нормативно-правових актів, але не містить висновків або рекомендацій щодо їх застосування для конкретного платника, який звернувся за таким роз`ясненням, підлягає скасуванню.

Виходячи із змісту положень наведених вище норм ПК України, обов`язковими складовими письмової податкової консультації є:

- опис питань, що порушуються платником податків;

- обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків;

- висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №826/2032/16, від 22.10.2019 у справі №520/10111/18, від 28.01.2020 у справі №804/8131/16.

Крім того, з метою виконання вимог Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків" від 17.07.2015 № 655-VIII, забезпечення якісного надання платникам податків індивідуальних податкових консультацій ДФС України у листі "Щодо порядку надання узагальнюючих письмових податкових консультацій та індивідуальних податкових консультацій" від 11.09.2015 № 33705/7/99-99-19-03-02-17 ще раз наголосила на тому, що консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити: опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків; обґрунтування застосування норм законодавства; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Судом встановлено, що позивач у зверненні про надання індивідуальної консультації просив надати конкретну відповідь на поставлені питання:

чи зобов`язане товариство за вказаних обставин згідно закону сплачувати податок на майно (в частині орендної плати) за земельну ділянку за адресою Фрунзе, 33;

чи понесе товариство якусь відповідальність за Податковим кодексом України, якщо не буде сплачувати податок на майно (орендну плату) за цю ділянку;

чи може товариство, враховуючи положення статей 50 і 102 Податкового кодексу України уточнити податкові зобов`язання (шляхом їх зняття) за 2012-2015 роки та повернути надміру сплачені кошти у вигляді орендної плати, яка здійснювалась без законних підстав.

Разом з тим, надаючи позивачу індивідуальну податкову консультацію ДФС України процитовано зміст пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, п. 287.1, п. 287.6, п. 287.8 ст. 287, п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України та ст. 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Надаючи оцінку податковій консультації, викладеній ДФС України у листі від 26.06.2015 №13460/6/99-99-15-03-02-15, в даному випадку суд зауважує, що індивідуальна податкова консультація не може складатись лише з послідовного цитування нормативних актів і не містити остаточних та чітких висновків.

Тобто, індивідуальна податкова консультація не повинна сама по собі давати привід для подвійного тлумачення зазначеного в тексті консультації. Рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у певному податковому періоді у платника податків має чітко зазначатись в тексті індивідуальної податкової консультації.

Водночас, надана ДФС України індивідуальна податкова консультація від 26.06.2015 №13460/6/99-99-15-03-02-15 не містить висновків з питань практичного використання норм податкового законодавства в контексті фактичних обставин, вказаних у зверненні позивача.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про невідповідність податкової консультації від 26.06.2015 №13460/6/99-99-15-03-02-15, наданої ДФС України позивачу, нормам ПК України, а тому визнає її протиправною та скасовує.

Стосовно надання оцінки та роз`яснення доводам позивача щодо змісту самої податкової консультації, суд вважає вказане передчасним, оскільки завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином суд не може самостійно вказувати суб`єкту владних повноважень зміст самої податкової консультації, оскільки це є безперечним втручанням у діяльність Державної податкової служби України, як суб`єкта владних повноважень, який наділений такими функціями.

Крім того, за змістом частин другої та третьої пункту 53.2 статті 53 ПК України скасування судом індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Так, протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Таким чином, порушене право платника податків внаслідок отримання податкової консультації, яка суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, є відновленим шляхом скасування такої консультації.

Оскільки наведене є підставою для надання контролюючим органом нової консультації, то окремо заявлена позовна вимога про зобов`язання контролюючого органу надати нову консультацію є передчасною.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 12.06.2018 №814/2168/16.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ «Фірма Світлана» документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 73,08 грн за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана» (36020, м. Полтава, вул. Фрунзе, буд. 33, ) до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ) про скасування індивідуальної податкової консультації та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 26.06.2015 №13460/6/99-99-15-03-02-15.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана» судовий збір у розмірі 73,08 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак