Справа № 160/28610/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.04.2021 р. по виконавчому провадженню № 65127762;
- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.04.2021 р. по виконавчому провадженню № 65127762;
- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.05.2021 р. по виконавчому провадженню № 65127762;
- визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 29.06.2021 р. по виконавчому провадженню № 65127762;
- зобов`язати Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виключити відомості про Боржника - ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з реєстру Боржників;
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що Чечелівським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконувалось виконавче провадження № 65127762, як в подальшому вбачалося з документів виконавчого провадження, щодо примусового виконання постанови № ІД 00137612 виданого 24.06.2020 Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 600,00 грн. Під час виконання вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2021 р., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15.04.2021 р., постанову про арешт коштів боржника від 17.05.2021 р., постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2021 р. та внесено позивача до реєстру боржників. Позивач вважає вказані рішення та дії відповідача незаконними, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження не містять виконавчого документа на підставі якого відкрито виконавче провадження та через відсутність заяви стягувача, що на думку позивача порушує вимоги чинного законодавства. Крім того, позивач просить суд, стягнути завдану моральну шкоду, посилаючись на те, що їй завдано душевних страждань. Отже, позивач вважає протиправними постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про повернення виконавчого документа стягувачу та внесення позивача до реєстру боржників, та такими, що порушують її права, тому звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 14.11.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: доказів поважності пропуску строку звернення до суду, у разі необхідності заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, з наведенням відповідних підстав; доказів сплати судового збору у розмірі 6056,00 грн.; доказів, які б підтверджували факт протиправності дій відповідача, а саме, щодо не виключення відомостей про боржника - ОСОБА_1 з реєстру боржників (листи-звернення, відповідь надана відповідачем або відмова, тощо).
На виконання вимог ухвали суду від 14.11.2024 року до суду 19.12. 2024 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, разом з квитанцією про сплату судового збору та з доказами поважності пропуску строку звернення до суду із даним позовом.
Цією ж ухвалою витребувано у Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №65127762.
31 грудня 2024 року до суду надійшов відзив Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що виконавче провадження №65127762 було відкрито на виконання постанови Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради серії ІД №00137612 від 24.06.2020 про накладення на позивача штрафу у розмірі 600 грн. 00 коп., за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Тобто, ВП №65127762 було відкрито за постановою про накладення адміністративного стягнення. Відповідно до п. 1 Розділу ХІ «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Згідно п. 2 Розділу ХІ Правил строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Постановою державного виконавця від 29.06.2021 було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з чим, строк зберігання ВП №65127762 закінчився у 2022 році, як наслідок ВП №65127762 було знищено. У зв`язку з чим, відповідач зазначає, що не має можливості надати суду будь-які матеріали по виконавчому провадженню №65127762. Також відповідач зазначив, що позивач надав суду роздруківку переписки нібито з державним виконавцем у месенджері Viber. Відповідач вважає, що вказана роздруківка не відповідає критеріям належності і допустимості доказів. Крім того, вказана переписка датована 17, 18 жовтня 2024 року. У повідомлені від 18.10.2024 вказується, що вже немає в наявності виконавчого документа по виконавчому провадженню №65127762. Як було зазначено вище, матеріали ВП №65127762 були знищені у 2022 році за закінченням терміну зберігання. Очевидно, що за таких обставин виконавчого документу вже немає в наявності, однак, позивач розтлумачив дану переписку таким чином, що виконавчого документу не існувало взагалі. Такі твердження, на думку відповідача, с необгрунтованими, нелогічними та такими, що направлені на введення суду в оману щодо фактичних обставин справи. Таким чином, відповідач вважає, що оскаржувані постанови державного виконавця були винесені з дотриманням вимог чинного законодавства України. Також відповідач заперечує проти задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат.
В судове засідання 06.01.2025 року учасники судового процесу не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Від представника позивача 06.01.2025 року надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Постановою старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (правонаступник - Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 15.04.2021 року відкрито виконавче провадження №65127762.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що стягувачем у ВП №65127762 є Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, боржником є ОСОБА_1 , документ на підставі якого відкрито виконавче провадження постанова №ІД 00137612 від 24.06.2020 року, якою накладено штраф у розмірі 600,00 грн. та яка не оскаржувалась та набрала законної сили 11.11.2020 року.
Також 15.04.2021 року державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 270,00 грн.
17 травня 2021 року старшим державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийнято постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 930,00 грн.
29 червня 2021 року старшим державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення погашення заборгованості.
Крім того матеріали справи містять витяг з Єдиного реєстру боржників, що сформований 27.10.2024 року, в якому міститься запис №1, відносно ОСОБА_1 щодо включення її в якості боржника за виконавчим провадженням №65127762 (категорія стягнення: стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення.
17 жовтня 2024 року представник позивача звернувся до виконавчого органу з клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
За результатами розгляду клопотання представника позивача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження виконавчим органом, через застосунок Viber надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2021 року з ідентифікатором доступу до Автоматизованої системи виконавчих проваджень.
Не погоджуючись з прийнятими відповідачем постановами про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про повернення виконавчого документа стягувачу та внесення позивача до реєстру боржників, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами другою та третьою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 1 ст. 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 № 512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що після надходження виконавчого листа та заяви про примусове виконання рішення, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня з дня надходження до нього виконавчого документа, в той час як підстави для повернення виконавчого листа визначені ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», в якій вказано, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок
Відповідно до положень ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі:
1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;
2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;
3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;
4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;
7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;
9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;
10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;
11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;
13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;
14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;
15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;
16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;
17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;
18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;
19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника;
19-1) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди;
19-2) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;
20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно;
21) виконання або відкликання вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скасування рішення суду про тимчасове обмеження громадянина України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації, якщо виконавче провадження розпочато за таким рішенням.
Так, зокрема матеріалами справи містять докази надіслання оскаржуваних постанов позивачу. При отриманні вказаних постанов позивач мала відреагувати на них, або при незгоді з ними оскаржити їх у содовому порядку у спеціальні строки передбачені чинним законодавством.
Отже при скасуванні постанови державного або приватного виконавця повинен бути наявний перелік підстав для їх скасування. Судом не встановлено, що органом державної виконавчої служби порушено вимоги Закону №1404-VIII, як при здійсненні виконання постанови про адміністративне правопорушення, так і при поверненні виконавчого документа стягувачу.
Щодо тверджень позивача про відсутність виконавчого документу на підставі якого було відкрито виконавче провадження та про відсутність заяви стягувача, суд зазначає наступне.
Згідно з постановою старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.04.2021 року, виконавче провадження №65127762 відкрито на підставі постанови Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради серії ІД №00137612 від 24.06.2020 про накладення штрафу на ОСОБА_1 , у розмірі 600,00 грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 6).
Таким чином, постанова ІД №00137612 від 24.06.2020 про адміністративне правопорушення є виконавчим документом, у розумінні Закону №1404-VIII, а відтак підлягає виконанню.
Відповідно до положень ч. 1, 2 Розділу ХІ «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», що затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 29.06.2021 року було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Строк зберігання ВП №65127762 закінчився у 2022 році та як наслідок його знищено, станом на момент розгляду даного спору.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 152-1 цього Кодексу) - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач оскаржувала постанову про адміністративне правопорушення ІД №00137612 від 24.06.2020 у судовому порядку, обґрунтування чого не містить і позовна заява.
Отже суд приходить до висновку, що вищезазначена постанова набрала законної сили та підлягала виконанню, на підставі чого державним виконавцем і було відкрито виконавче провадження №65127762. Таким чином, суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача, було оскарження саме постанови про адміністративне правопорушення, а не постанов державного виконавця, оскільки останні це вже наслідок невиконання норм імперативного характеру, а першопричиною була постанова про адміністративне правопорушення.
Доказів звернення до суду у встановленому процесуальним законодавством порядку, позивачем суду не надано, а тому постанова про адміністративне правопорушення ІД №00137612 від 24.06.2020, видана Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, як на момент пред`явлення її до виконання є чинною та обов`язковою для виконання державним виконавцем.
Отже, позовна заява з цих підстав задоволенню не підлягає.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження ВП №65127762 від 15 квітня 2021 року.
При цьому, суд також зазначає, що оскільки постанови державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у ВП №65127762 про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні від 15.04.2021 року, про арешт коштів боржника від 17.05.2021 р., про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.06.2021 р., є похідними від постанови від 15.04.2021 року про відкриття виконавчого провадження, яка судом визнана правомірною, відсутні підстави і для скасування вищенаведених постанов.
Щодо зобов`язання відповідача виключити відомості про позивача з Єдиного реєстру боржників, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1404-VIII Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 9 Закону №1404-VIII відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Мета та принципи функціонування Єдиного реєстру боржників, як складової автоматизованої системи виконавчого провадження, визначається «Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження», яке затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (далі Положення).
Відповідно до ч. 6 Розділу ХІ Положення система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:
про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;
про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів;
про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»;
про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Частиною 7 Розділу ХІ Положення передбачено, що у разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства стосовно вимог до виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників суд приходить до висновку про те, що такі відомості виключається у випадку наявності підстав для прийняття постанов визначених у ч. 6 Розділу ХІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, а також у випадку скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Отже враховуючи вищезазначене, а також враховуючи правомірність прийнятої постанови про відкриття виконавчого провадження та відсутність підстав для її скасування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей стосовно позивача, тому позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.
Крім того, судом встановлено, що згідно даних з Єдиного реєстру боржників відносно ОСОБА_1 міститься запис 2 щодо стягнення на користь державного бюджету (санкції, платежі, штрафи) (стягувач ГУ ДПС у Дніпропетровській області, виконавче провадження № 75303705), тому виключити відомості з Єдиного реєстру боржників не вбачається можливим, оскільки, суд не може вирішувати спірні правовідносини у виконавчому провадженні № 75303705, так як вказане є виходом за межі спірних правовідносин.
Щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). 3 огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).
Враховуючи положення статей 72 74, 77 78 КАС України, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Натомість позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральної шкоди, оскільки суду не надано жодних доказів завдання їй фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо).
При цьому, позивач не зазначив у чому саме виражались моральні страждання та завдання моральної шкоди (страждань та приниження), з яких міркувань він виходив зазначаючи саме такий розмір шкоди 10 000 грн. Доказів на підтвердження існування саме моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди (відповідного розрахунку моральної шкоди) суду не надано.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру та причинного зв`язку між діями відповідача і отриманням моральної шкоди, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Такий висновок відповідача узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду. викладеною, зокрема, у постановах від 09.06.2021 у справі № 280/5216/19, від 30.06.2021 у справі № 818/1392/17, від 08.02.2022 у справі № 520/1607/2020, від 21.09.2022 у справі № 132/3447/15-а.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 вказаного Кодексу).
Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ч. 6 ст. 287 КАС України.

Суддя І.В. Тулянцева