Справа № 320/16386/25
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року № 320/16386/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Київ) про визнання протиправним та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Київ), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.01.2025 у виконавчому провадженні ВП № 44747053 про стягнення виконавчого збору у розмірі 55 368,44 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність прийнятого суб`єктом владних повноважень індивідуального акту, оскільки державним виконавцем жодних виконавчих дій не проводилось, а аліменти ОСОБА_1 сплачувались добровільно.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні у Святошинському відділі Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Київ) перебувало виконавче провадження № 44747053 з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/3939/14, виданого Святошинським районним судом міста Києва від 21.08.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 13.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття, на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.09.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

26.01.2017 на адресу відділу надійшла заява боржника про долучення до матеріалів виконавчого провадження розписки про сплату аліментів.

23.02.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

08.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

З матеріалаів справи вбачається, що станом на 08.12.2018 заборгованість зі сплати аліментів складала 39687,25 грн., що перевущує суму відповідних платежів за чотири місяці, внаслідок чого державним виконавцем винесено:

- постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України;

- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю;

- постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

28.03.2019 державним виконавцем винесено довідку-розрахунок, згідно з якої заборгованість зі сплати аліментів складає 43886,00 грн.

10.01.2020 державним виконавцем винесено довідку-розрахунок, згідно з якої заборгованість зі сплати аліментів складає 51176,50 грн.

Державним виконавцем до Автоматизованої системи виконавчого провадження вносилися відомості про наявність заборгованості боржника за періодичними платежами понад 3 місяці, що мало наслідком включення інформації про боржника до Єдиного реєстру боржників.

20.01.2025 державним виконавцем винесено довідку-розрахунок, згідно якої заборгованість зі сплати аліментів складає 553684,43 грн.

22.01.2025 на адресу відділу надійшла заява стягувача про відсутність заборгованості зі сторони боржника та повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

23.01.2025 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, згідно довідки-розрахунок від 20.01.2025, заборгованість зі сплати аліментів складає 553684,43 грн. Таким чином сума виконавчого збору становить 55368,44 грн.

23.01.2025 державним виконавцем винесено постанови про скасування тимчасових обмежень та постанову про повернення документа стягувачу.

Не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 44747053, позивач звернувся з цим позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Згідно із пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

З аналізу вищенаведених законодавчих приписів слідує, що в досліджуваних правовідносинах для стягнення з боржника виконавчого збору не вимагається здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, адже розмір виконавчого збору обраховується від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд звертає увагу на те, що частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28.08.2018.

Однак, з набранням 28.08.2018 чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII, положення статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» зазнали трансформації.

Зокрема, з урахуванням таких змін, у частині 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII та станом на час спірних правовідносин, частину 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» викладено у наступній редакції: «Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактично стягнутої державним виконавцем заборгованості, а від суми яка підлягає стягненню.

У досліджуваній ситуації постанову про стягнення виконавчого збору суб`єктом владних повноважень прийнято в період дії редакції статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» після 28.08.2018, якою не вимагається вчинення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення.

До того ж, суд уважає за доцільне вказати, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд, здійснюючи в касаційному порядку перегляд справи № 160/1389/22 (постанова від 16.02.2023), у якій правовідносини є релевантними по відношенню до досліджуваних у даній справі.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що державним виконавцем не з`ясовано питання щодо сплати боржником аліментів, адже за приписами ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язок з повідомлення державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником покладено на сторін виконавчого провадження.

Суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження подання платіжних документів про сплату аліментів державному виконавцю матеріали справи не містять.

Відповідно до зробленого державним виконавцем розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів склала 553684,43 грн. Сукупний розмір такої заборгованості перевищує суму відповідних платежів за 12 місяців. У зв`язку з чим, державним виконавцем цілком правомірно стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% суми заборгованості із сплати аліментів (55368,44 грн).

Установлені у межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в позивачем в обґрунтування позовних вимог доводи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 241-245, 250, 287 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Василенко Г.Ю.