Справа № 753/9314/25
Суддя: Коренюк А. М.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 753/9314/25
провадження № 2-а/753/223/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Хильченко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасувавання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого в автоматичному режимі від 17 березня 2025 року, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2025 року звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасувавання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого в автоматичному режимі від 17 березня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КпАП України, посилаючись на те, що 17.03.2025 року о 10 год. 31 хв. під час керування ним автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , на бульварі Міхновського, 36 в м.Києві, п.17.1 ПДР України не порушував, а саме здійснення ним руху на смузі для маршрутних транспортних засобі, що позначено дорожнім знаком 5.11 на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, вимушено, зважаючи на час «корок» на дорозі та місце - центр міста, скупчення транспортних засобів.

Так, рухаючись по другій полосі руху, він під`їхав до останнього автомобіля, що стояв у черзі на правий поворот на вул.Курганівську, звідти мав намір їхати на Печерський міст, далі на бульвар Л.Україники, та здійснив рух на полосу для громадського транспорту й почав рух у колоні автомобілів, й через п`ять хвили він ортимав інформацію про порушення ним ПДР України й притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КпАП України унаслідок порушення п.17.1 ПДР України. Порушення на дорозі зі смугою про рух для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, яким забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі, мопедів, мотоциклів (за винятком мотоциклів з боковим причипом, мотоколясок, триколісних транспортних засобів) та велосипедів) на цій смузі, зазначений факт порушення п.17.1 ПДР України не визнає та вважає, що разом із тим, відповідно до п.17.2 ПДР України водій, якій повертає праворуч на дорозі для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги, й у таких місцях дозволяється також заїджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Відповідно, він 17.03.2025 року о 10 год. 31 хв. під час керування автомобілем під «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , на бульварі Міхновського, 36 в м.Києві, рухався у правому ряду, виїхав та рухався смугою руху для маршрутних транспортних засобів з наміром здійснити правим поворот на вулицю Курганівську, а тому правомірно рухався по такій смузі (для маршрутних транспортних засобів), відтак п.17.1 ПДР України не порушував, оскільки в такому місці дозволяється рух для водія, якій повертає праворуч.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Кодекс адмінстративного судочинства України викладений в новій редакції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав, що на такій ділянці дороги в час корок рухатися без порушення ПДР України неможливо. Вважає, що відповідачем навмисно створені такі умови на вказіній ділянці дороги, щоби фіксувати порушення водіями ПДР України, відповідно, що й відбулося й із ним : камера відреагувала на його рух на смузі для маршрутних таксі.

В судовому засіданні представник відповідача Тарадай В.В., діючий на підставі довіреності від 13.12.2024 року, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за необґрунтованості та недоведеності вимог. Й на доводи й твердження позивача щодо руху позивача на смузі для маршрутних таксі та виконання повороту на вул.Курганівську, заперечив з підстав зафіксованого правопорушення, які спростовують такі доводи. Вказазує, що камера фіксації руху автомобілів по бульвару Міхновського в м.Києві фіксує порушення водіями п.17.1 ПДР України, про її наявність на цій ділянці дороги водії обізнані, й позивач в ході пояснень не заперечував, що така ділянка дороги позначена дорожнім знаком, якого він не дотримався, те, що позивач мав намір здійсними поворот, не підтверджено відео-фіксацією. Наявність фото- та відео- фіксації подій за участі позивача підтверджують лише передчасність його перестроювання на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, що й було зафіксована камерою автоматичної фіксації. Згідно відеозапису з камери фіксації пояснення позивача про додаткові обставини, які з змушували не виконувати п.17.1 ПДР України, не знаходять підтвердження.

Додатково на доводи позивача про ніби-то створені умови на такій ділянці дороги, на якій водії вимушено мають порушувати ПДР України, так названу зону «пастки», зауважив, що така ділянка догори є складною, оскільки порушення відбуваються з боку водіїв, які не надають можливість громадському транспорту вільно рухатися, тим самим, перешкоджаючи їх роботі, й зважаючи на складну обстановку на дорозі, й встановлено камери відео фіксації порушення водіями п.17.1 ПДР України.

Відповідачем подано відзив на позов від 26.05.2025 року, у якому вимоги позову відповідачем не визнано, вважаючи твердження, викладені у позові хибними, вимоги безпідставними, необґрунтованими, зважаючи на належні, допустими й достатні докази про правомірність притягнення позивача доадміністративної відповідальності унаслідок порушення п.17.1 ПДР України за ч.3 ст.122 КпАП України, зафіксованого в автоматичному режимі, до відзиву долучено фото й відео-запис події, яка мала місце 17.03.2025 року о 10 год. 31 хв. під час керування позивачем автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , на вульварі Міхновського, 36 в м.Києві, порушення водієм п.17.1 ПДР України й щодо якого винесена оскаржувана постанова від 17.03.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності. Вважаючи вину позивача за ч.3 ст.122 КпАП України доведеною достатніми, належними та допустимими доказами (фото та відео - фіксацією). Правопорушення зафіксовано технічним засобом «Каскад» 016-0519, який відповідає держаним стандартам України.

Відповідь на відзив позивачем не подано.

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 286 КАС України).

Справа розглядась у порядку спрощеного провадження (п.20 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України), зважаючи на її категорію (ч.6 ст.12, ст.257 КАС України) з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 262 КАС України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Статтею 268 КАС України передбачені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду та особливості розгляду судом окремих категорій адміністративних справ.

Так, у справах, визначених ст.ст. 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Вислухавши сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з уразуванням поданого відповідачем відзиву на позов із наданими до нього доказами - фото - та відео - фіксаціїю правопорушення поліційським, який оглянутий в судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п.2 ч.1 ст. 5 КАС України).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 9 КАС України).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Судом встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 17 березня 2025 року, винесеної поліцейським Департаменту патрульної поліції м.Києва Національної поліції України Сухоруковою В.О. про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.03.2025 року о 10.31 год. в м.Києві, на бульварі Миколи Міхновського, 36, керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив рух смугою для маршрутних транспортних засобів, що позначена дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1 ПДР України (на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.6 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі) (а.с.8).

Факт правопорушення підтверджує фото - та відео-фіксацією, огляд якого проведеного судом під час розгляду справи, із якого вбачається подія правопорушення, яка мала місце 17 березня 2025 року, о 10.31 год. в м.Києві, на бульварі Миколи Міхновського, 36,під час якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.03.2025 року о 10.31 год. в м.Києві, на бульварі Миколи Міхновського, 36, керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив рух смугою для маршрутних транспортних засобів, що позначена дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1 ПДР України (на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.6 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі) (а.с.8).

Наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. 00 коп. (а.с. 8).

Ч.3 ст.122 КпАП України передбачено відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П.17 ПДР України визначені переваги маршрутних транспортних засобів.

Так, п.17.1 ПДР України визначено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі, мопедів, мотоциклів (за винятком мотоциклів з боковим причепом, мотоколясок, триколісних транспортних засобів) та велосипедистів) на цій смузі. Пункт 17.1 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 370 від 13.05.2020, № 1105 від 11.11.2020, № 364 від 01.04.2025\

Інформаційно-вказівний знак 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів". Дорога, на якій рух транспортних засобів здійснюється за встановленим маршрутом по спеціально відведеній смузі назустріч загальному потоку транспортних засобів.

Інформаційно-вказівний знак 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів". Смуга призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів.

Доводи позивача про те, що працівником поліції при складанні оскаржуваної постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КпАП України не прийнято до уваги п.17.2 ПДР України, яким передбачено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини, з огляду на те, що такі доводи не забезпечені як належним обґрунтування, а саме не зазначено основих ознак дій водія для застосування п.17.2 ПДР України, й доказів про те, що позивач як водій, повертав праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, належними, достаніми й допустимими доказами, а тому судом відхиляються з огляду на надані належні, достатні, допустими й переконливі докази про винуватість позивача - фото та відео - доказами, що беззаперечно доводить винність дій позивача та спростовує доводи позовної заяви вцілому.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України ).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п. 1.5 ПДР України).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ст. ст. 9, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі, а саме комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Диспозиція ч.3 ст.122 КпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, зокрема, правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Суд, надавши правову оцінку змісту обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові, з урахуванням вимог ст.256 КпАП України, вважає, що посадовою особою зазначений склад правопорушення - суть адміністративного правопорушення - які саме дії позивача призвели до порушення ч.3 ст.122 КпАП України.

Суть адміністративного правопорушення є основною складовою правопорушення.

Особа, щодо якої складений протокол/постанова про адміністративне правопорушення, має знати в чому вона звинувачується.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ч.1 ст.8 КпАП України).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст. 9 КпАП України).

Відповідно до ст. 280 КпАП України суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з статтею 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Судом встановлено, що доказом вчинення позивачем правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України є фото - відео - фіксація (запис) правопорушення, про який зазначено у оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та який оглянутий (досліджений) в судовому засіданні, якому судом надано належну оцінку, що впливає на наслідки вирішення цього спору.

Доводи позивача про відсутність в його діях складу правопорушення, спростовується доказами, наданами відповідачем, й відсутність доказів позивача.

Так, докази про вчинення позивачем правопорушення є належними та допустимими, оскільки зібрані відповідачем в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них позивача.

Докази, які б спростовували факт порушення позивачем за ч.3 ст.122 КпАП України, судом не встановлені, за таких підстав суд вважає вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення не обгрунтованими.

Відповідач, заперечуючи проти позову, надав докази про законні підстави притягнення позивача до адміністративної відповідальнстіза ч.3 ст.122 КпАП України унаслідок порушення п.17.1 ПДР України, виконавши тим самим обов"язок за ст.77 ч.2 КАС України із доведення про вину правопорушника.

Так, у силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст.77 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, саме відповідач, який є повноважною особою на розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, зобов`язаний обґрунтувати правомірність постанволення оскаржуваної постанови.

Й у даній справі такий процесуальний обов"язок відповідачем виконаний.

Судом встановлена правомірність дій відповідача щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КпАП України, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань позивача, та, які спростовані відповідачем належними доказами (фото - відео - фіксація правопорушення), й розцінюються судом, як бажання позивача уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом ».

Доводи позивача не грунтуються на законі, спростовуються доказами, наданими відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.222 КпАП України до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст.222 КпАП України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст.9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КпАП суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

За встановлених обстанив суд вважає, що позивач умисно вчинив правопорушення за ч.3 ст. 122 КпАП України, що підтверджується його протиправною, винною дією, яка посягала на права громадян, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зважаючи на наслідки вчиненого правопорушення, сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою ознак, за якими можна констатувати винуватість позивача як правопорушника працівником поліції доведенною оскаржуваною постановою.

Враховуючи зібрані по справі докази, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в діях такого позивача порушення п.17.1 ПДР України, підтверджується фото - й відео - фіксацією правопорешення, як доказом вчинення правопорушення, та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 3 статті 122 КпАП України.

За таких підстав позов підлягає відмові у задоволенні, а рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на наслідки розгляду справи, положення ч.5 ст.139 КАС України, те, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору (а.с.7), судові витрати (судовий збір), підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Так, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.5 ст.139 КАС України).

На підставі вищевикладеного, п.17.1 ПДР України, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 19, 20, 21, 22, 42, 44, 45, 46, 47, 72-76, 77, 79, 192, 193, 194, 241, 242, 243, 245, 246, 250, 251, 286 КАС України, ч.3 ст.122 КпАП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасувавання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого в автоматичному режимі від 17 березня 2025 року, - залишити без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень - без змін.

Судовий збір, який мав бути понесений позивачем при зверненні до суду з позовом, компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.4 ст. 286 КАС України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст.297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

СУДДЯ: