Справа № 120/12951/24
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 р. м. Вінниця Справа № 120/12951/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни,

за участі секретаря судового засідання: Малащука О.О.

представника позивача за первісним позовом: Панасюк В.В.

представника відповідача за зустрічним позовом: Яремчук І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за первісним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та

зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області, позивач) із позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), в якому просило стягнути податковий борг в сумі 196 546, 78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем рахується заборгованість перед бюджетом, яка виникла через несплату ПДФО та військового збору .

Ухвалою суду від 21.10.2024 р. відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

08.11.2024 р. представником відповідача подано відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на протиправність податкових повідомлень рішень згідно яких нараховано борг по ПДФО та військовому збору.

13.11.2024 р. надано відповідь на відзив, в якій вказано, що предметом спору у даній справі не є підстави виникнення податкового боргу.

Відповідачем подано зустрічний позов до первісного позивача, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення №, № від 13.05.2024 р.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що спірні податкові повідомлення - рішення прийняті за наслідком проведеної документальної перевірки щодо повноти нарахування та сплати ПДФО та військового збору з доходів, як додаткове благо, що отримано ОСОБА_1 у взаємовідносинах із ТОВ «Спектрум Ессетс» за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. Позивач за зустрічним позовом вказує, що фактично сторони договору прощення здійснили конвертування кредитного договору із іноземної валюти в національну та в подальшому товариство здійснило анулювання частини боргу.

Положеннями ПК України визначено, що не вважається додатковим благом, яке б підлягало оподаткуванню сума, прощена кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що визначена за офіційним курсом Національного банку України та сумою такого боргу визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 р.

21.11.2024 р. подано заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача вкотре зазначила, що не вважається додатковим благом сума, прощена кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті визначена за офіційним курсом Національного банку України, та сумою такого боргу визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 р..

Ухвалою від 31.03.2025 р. прийнято зустрічний позов до спільного розгляду із первісним, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 21.04.2025 р.

14.04.2025 р. надійшов відзив на зустрічний позов, в якому податковий орган просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що фінансовою установою надано відомості про те, що позивачу прощено борг, у зв`язку з чим податковим органом здійснено перевірку та встановлено факт анулювання боргу та не сплату ОСОБА_1 ПДФО та військового збору. Вказано, що договір про зміну валюти не укладався. За таких обставин, спірні рішення є протиправними та не підлягають скасуванню. Також представник заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу.

17.04.2025 р. надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача за зустрічним позовом зазначила, що не є обов`язковим укладення окремого договору про заміну валюти. Відтак, зважаючи на те, що сторони домовились здійснити погашення кредиту в національній валюті, фактично така заміна відбулась.

21.04.2025 р. протокольною ухвалою закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.05.2025 р.

В судовому засіданні представник податкового органу первісний позов підтримав та просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним в судове засідання не з`явилась подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, відтак, суд протокольною ухвалою на місці постановив здійснити розгляд справи за відсутності представника.

Розглянувши матеріали справи , заслухавши пояснення , суд встановив наступне.

10.04.2008 р. між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено договір згідно із умовами якого надано кредит в сумі 41 120 дол. США, що відображено в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області (а.с. 35).

Згідно договору №GL3N017513 від 15.05.2020 р. укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» першим відступлено право вимоги останньому за кредитним договором укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (загальна сума боргу 105 758, 77 дол. США).

12.08.2020 р. укладено Договір про врегулювання заборгованості за кредитним Договором №10/04/2008/840-ЖК/42 від 10.04.2008 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Спектрум Ессетс».

Згідно п. 5 даного Договору сторони домовились, що боржник здійснює погашення суми борги в розмірі 300 000 грн. Заборгованість же в розмірі 790 672, 10 грн. та в розмірі 1730 873, 93 грн. (по відсотках), підлягає списанню.

Податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків від отриманих ОСОБА_1 доходів як додаткове благо за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р., за результатами якої складено акт №14917/02-32-24-05/ від 11.04.2024 р..

В акті відображені наступні порушення:

- пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 , пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 , п.176.1 «в» ст.176, п.179.1 ст. 179 ПК України, - неподання декларації за 2020 рік.

- підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в результаті чого донараховано суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2020 рік в розмірі 142320, 98 грн;

- п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, внаслідок чого проведеною перевіркою донараховано військовий збір з доходів, отриманих фізичною особою у вигляді додаткового блага за 2020 рік в сумі 11 860, 08 грн.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага - прощення заборгованості за кредитом в сумі 790 672, 10 грн., проте, не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманого доходу.

На підставі акта перевірки податковим органом 13 травня 2024 року прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 177 901,23 грн, у тому числі: за основним платежем 142 320,98 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 35 580,25 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з військового збору у розмірі 14 825,10 грн, у тому числі: за основним платежем 11860,08 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 2965,02 грн.

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, зокрема застосовано штраф в сумі 340 грн.

Також у зв`язку із несплатою боргу по ПДФО та військового збору нараховано пеню у розмірі 3212,72 грн. та 267, 73 грн.

Враховуючи не сплату боргу за даними рішеннями податковий орган звернувся до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідач ж не погоджуючись із рішеннями №, № звернувся із зустрічний позовом до суду про їх оскарження.

Визначаючись щодо вимог заявлених в зустрічному позові, суд керується та виходить з наступного .

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов"язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов"язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту14.1статті14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Відповідно до підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті164 ПК України (в редакції, чинній на дату прощення боргу) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку,прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом..

Пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми правового акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Відповідна правова позиція викладена в постановах ВС від 21.09.2019 р. у справі №1940/1610/18 та від 18 січня 2021 року у справі №120/935/19-а.

Суд вказує на те, що позивач отримав кредит в іноземній валюті у 2008 році у розмірі 41120 доларів США та станом на 1 січня 2014 року такий повністю не погашений, відтак, визначення суми додаткового блага повинно здійснюватись з урахуванням пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.

А отже, суд не погоджується з твердженням податкового органу, що приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України не можуть застосовуватись, оскільки зміни валюти не відбулось.

Відтак, суд доходить висновку, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Суд акцентує увагу, що Договором від 12.08.2020 р. фактично проведено заміну валюти договору зважаючи на той факт, що визначено сплачувати борг в національній валюті, жодних посилань на еквівалент даний договір не містить.

Відтак, визначаючи суму отриманого доходу у гривнях, податковий орган проводить саме зміну валюти зобов`язання, та повинен враховувати приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.

Так, як видно із умов Договору від 12.08.2020 р., загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становила 1 090 672, 10 грн., з яких: 300 000 грн. сума боргу, яка підлягала самостійному погашенню та 790 672,10 сума, яка мала бути прощена фінансовою установою.

Отже, сума курсової різниці обраховується наступним чином : 790 672,10 грн. (еквівалент основної суми боргу позивача у розмірі 28 649,40 доларів США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання ( 27, 5982 грн. за 1 дол. США) мінус 228 994, 65 грн. (еквівалент основної суми боргу позивача у розмірі 39 615 доларів США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 р. (7,993 грн. за 1 дол. США) і становить 561 677,65 грн.

Отже, сума 561 677,65 грн. прощена кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, - не підлягала оподаткуванню.

Підпунктом 1.7 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України передбачено, що звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

В свою чергу, податковий орган дійшов висновку, що позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага в сумі 790 672, 10 грн.

Суд зазначає, що сума, яка не підлягала оподаткуванню, а саме - 561 677,65 грн. в більшості поглинає суму, яка визначена податковим органом.

А отже факт того, що позивач отримав додаткове благо у сумі визначеній податковим органом, - в ході розгляду справи не знайшов підтвердження.

Суду в ході розгляду справи не надано розрахунків щодо додаткового блага отриманого позивачем із урахуванням приписів пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, тобто відповідачем не доведено факт отримання додаткового блага позивачем у сумі визначеній у спірному рішенні.

Суд не приймає до уваги аргументи податкового органу про те, що не відбулась зміна валюти з підстав того, що це не відображено в договорі про врегулювання заборгованості, оскільки для зміни валютного зобов`язання не обов`язково укладати договір про зміну валютного зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2023 р. у справі № 120/1426/23.

При цьому, як видно із самого листа ТОВ "Спектрум Ессетс", прощення відбулось в національній валюті і жодних посилань на еквівалент в іноземній валюті не містить, що свідчить про зміну валютного зобов`язання.

Таким чином, при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, так як при цьому відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню.

Оцінюючи спірні рішення , суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, оскаржувані рішення прийнято без врахування розтлумачених критеріїв.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, зустрічний позов належить задовольнити повністю і скасувати податкові повідомлення рішення №, № від 13.05.2024 р.

Враховуючи , що зазначені рішення визнано судом протиправними та скасовано, відповідно , відсутні підстави для стягнення ПДФО у в сумі 181 113, 95 грн. та військового збору в сумі 15 092,83 грн., які нараховані ними .

За сукупністю наведених обставин, суд доходить висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову в частині стягнення боргу в сумі 196 206, 78 грн. слід відмовити.

При цьому, суд вказує, що ОСОБА_1 не оскаржується податкове повідомлення рішення № від 13.05.2024 р., яким застосовано штраф за платежем ПДФО на суму 340 грн.

Відтак, зважаючи, що такий не сплачено, слід задовольнити первісний позов в частині стягнення боргу на суму 340 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що зустрічний позов підлягає задоволенню судовий збір понесений ОСОБА_1 у даній справі підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Вінницькій області в сумі 1930, 70 грн.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність витрат суб`єкта владних повноважень пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, - відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача за первісним позовом.

Окремо щодо поданої заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, докази чого, як зазначає позивач в позовній заяві, будуть надані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення, суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Судом встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Зазначення ж у мотивувальній частині зустрічного адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу мотивувальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Відповідну правову позицію викладено в постанові ВС від 26.07.2023 р. у справі 160/16902/20.

Як було зазначено вище, відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Відтак, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час та після прийняття рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) податковий борг в сумі 340 грн. в дохід державного бюджету.

В решті вимог первісного позову відмовити.

Зустрічний адміністративний позов задовольнити - повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 13.05.2024 р. №, № .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1930, 70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул.Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ін 44069150)

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ін НОМЕР_1 )

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна