Справа № 300/7869/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7869/24 пров. № А/857/14568/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в електронній формі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 300/7869/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними (рішення першої інстанції ухвалене суддею Шумей М.В. в м. Івано-Франківськ в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ, Управління, орган пенсійного забезпечення, пенсійний орган) в якому просить:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у здійсненні перерахунку пенсії позивача;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2024, зарахувавши до стажу період її роботи з 01.01.2004 по 08.04.2020 у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» (далі також КНП) в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом було неправильно застосовано норми статті 60 Закону № 1788-XII, оскільки з набранням чинності Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), тобто після 1 січня 2004 року, відповідне положення застосовується лише для визначення права на призначення пенсії за вислугу років, а не визначення страхового стажу на пільгових умовах. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоди роботи після 1 січня 2004 року зараховуються на загальних підставах, тобто в одинарному розмірі.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону № 1058-IV.

На адвокатський запит представника позивача від 30.09.2024 ГУ ПФУ листом від 03.10.2024 за № 0900-0202-8/54488 надіслано документи із пенсійної справи позивача.

Із наданих документів щодо обчислення, призначення та перерахунків пенсії позивачу вбачається, що:

- протоколом № 629 від 03.03.2011 позивачу призначено пенсію. На момент призначення пенсії стаж роботи склав 52 роки 01 місяць 23 дні, індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 0,52083, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 0,70313;

- розпорядженням № 137843 від 24.05.2013 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною стажу. На момент перерахунку пенсії стаж роботи склав 54 роки 04 місяці 19 днів, індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 0,54333, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 0,73350;

- розпорядженням № 137843 від 03.07.2015 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною стажу. На момент перерахунку пенсії стаж роботи склав 56 років 05 місяців 19 днів, індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 0,56417, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 0,75000;

- розпорядженням № 137843 від 24.11.2017 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною стажу та заробітку. На момент перерахунку пенсії стаж роботи склав 58 років 09 місяців 19 днів, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 0,58750;

- рішенням № 43 від 26.09.2018 позивачу призначено пенсію. На момент призначення пенсії стаж роботи склав 58 років 09 місяців 19 днів, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 0,56417;

- рішенням № 43 від 26.03.2020 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною стажу. На момент перерахунку пенсії стаж роботи склав 61 рік 02 місяці 19 днів, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 0,61167;

- рішенням № 43 від 22.05.2022 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною стажу. На момент перерахунку пенсії стаж роботи склав 61 рік 04 місяці 06 днів, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 0,61333;

- рішенням № 43 від 13.09.2024 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку з уточненням даних в ЕПС. На момент перерахунку пенсії стаж роботи склав 61 рік 03 місяці 09 днів, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 0,61250.

Під час призначення та перерахунків пенсії позивачу стаж її роботи в шкідливих і важких умовах праці після 01.01.2004 зарахований (дорахований) відповідачем в ординарному розмірі, що суперечить чинному законодавству України.

06.09.2024 позивачем через Портал електронних послуг Пенсійного фонду України подано заяву до ГУ ПФУ про перерахунок пенсії з проханням зарахувати до стажу період її роботи з 01.01.2004 по 08.04.2020 у КНП в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону № 1788-ХІІ.

До заяви про перерахунок пенсії позивачем було долучено сканкопії своїх паспорта громадянина України та облікової картки платника податків, сканкопії своєї трудової книжки, а також сканкопію довідки, виданої 19.02.2024 КНП № 3019, якою підтверджується та обставина, що позивач з 01.04.1982 по 08.04.2020 працювала зі шкідливими та важкими умовами праці.

Відповідь за результатами розгляду звернення від 06.09.2024 про перерахунок пенсії на адресу позивача не надходила. У графі «результат обробки звернення» - «текст відповіді» - проставлено відмітку «Призначено». Однак, як слідує з матеріалів пенсійної справи позивача, період її роботи з 01.01.2004 по 08.04.2020 у КНП до стажу в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону № 1788-ХІІ зараховано не було.

07.10.2024 представником позивача було скеровано на адресу відповідача адвокатський запит з проханням надати належним чином завірені світлокопії відповіді за результатами розгляду звернення позивача про перерахунок пенсії від 06.09.2024 (до призначення у зв`язку з додатковими документами), з яким вона зверталася до відповідача через Портал електронних послуг Пенсійного фонду України.

На адвокатський запит представника позивача від 07.10.2024 ГУ ПФУ листом від 11.10.2024 № 0900-0202-8/53843 повторно надіслано документи із пенсійної справи позивача.

Із наданих документів щодо обчислення, призначення та перерахунку пенсії позивача вбачається, що рішенням № 43 від 13.09.2024 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку з уточненням даних в ЕПС. На момент перерахунку пенсії стаж роботи склав 61 рік 03 місяці 09 днів, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 0,61250.

Також, з даного рішення про перерахунок пенсії позивачу повторно підтверджується та обставина, що період роботи позивача з 01.01.2004 по 08.04.2020 у КНП до стажу в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону № 1788-ХІІ зараховано не було. Поряд з цим, світлокопії відповіді за результатами розгляду звернення позивача від 06.09.2024 про перерахунок пенсії відповідачем надано не було.

Вважаючи, що прийняте ГУ ПФУ рішення про відмову позивачу у здійсненні перерахунку пенсії є протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон № 1788-XII мав на меті гарантувати всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення, соціальну захищеність пенсіонерів шляхом надання трудових і соціальних пенсій, встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярним переглядів їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету та за рахунок суспільних фондів.

Згодом у зв`язку з реформуванням системи пенсійного забезпечення було прийнято Закон № 1058-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Відповідно до його Преамбули Закон № 1058-ІV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За правилами частини четвертої статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить Закону № 1058-ІV.

Положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону № 1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах в тому числі і щодо пільг по обчисленню стажу, станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій. А тому в цій частині не бере до уваги заперечення апелянта.

Аналогічна правова позиція Верховним Судом щодо застосування вказаних вище норм матеріального права викладена в постановах від 22.12.2021 року в справі № 688/2916/17, від 20.04.2022 в справі № 214/3705/17, від 08.06.2022 в справі № 510/1593/16-а, від 27.04.2023 в справі № 160/14078/22.

Відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Тому суд апеляційної інстанції вказує, що відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV період роботи в закладі з надання психіатричної допомоги підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Статтею 1 Закону України від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» (далі Закон № 1489-III) визначено, що психіатрична допомога це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.

Фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги.

Заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

Стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відомостями, які наявні в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, підтверджується стаж роботи позивача з 01.01.2004 року по 08.04.2020 року в КНП.

Відповідно до довідки КНП від 19.02.2024 року № 3019 ОСОБА_1 дійсно працює в КНП з 01.04.1982 року по теперішній час.

Апеляційний суд зазначає, що КНП у розумінні Закону № 1489-IIІ є закладом з надання психіатричної допомоги. Факт роботи позивача в психіатричному закладі у спірні періоди відповідачем не заперечується.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 по 08.04.2020 у психіатричному закладі охорони здоров`я у подвійному розмірі та про наявність порушення прав позивача, що, у свою чергу, свідчить про протиправність рішення про відмову в зарахуванні такого стажу та у проведенні перерахунку пенсії.

Щодо зобов`язання зарахувати до стажу період роботи у закладі надання психіатричної допомоги та здійснити перерахунок пенсії, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, під дискреційними повноваженнями розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації можливу поведінку (дії, бездіяльність) між альтернативами варіантами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас суб`єкт владних повноважень за даних, конкретних фактичних обставин не наділений повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд.

Крім цього, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновки суду першої інстанції про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачці, оскільки відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV період роботи в закладі з надання психіатричної допомоги підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Інших доводів на підтвердження правомірності своєї бездіяльності відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року у справі № 300/3263/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. В. Глушко
Н. М. Судова-Хомюк