Справа № 320/381/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/381/24 Головуючий у 1-й інстанції: Марич Є.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - позивач/приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач/апелянт/Мін`юст) з вимогами визнати протиправними та скасувати:

- наказ Мін`юсту від 05 липня 2023 року № 2481/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1», яким анульовано доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- наказ Мін`юсту від 07 липня 2023 року № 2504/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1», яким анульовано доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- наказ Мін`юсту від 21 липня 2023 року № 2638/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1», яким анульовано доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- наказ Мін`юсту від 16 серпня 2023 року № 2949/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 », яким анульовано доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати Мін`юст поновити доступ ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка послалась на те, що камеральна перевірка була проведена упереджено, без належного врахування наданих пояснень та витребування паперової версії реєстраційної справи, а також без повного і всебічного аналізу всіх документів, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідач дійшов помилкових висновків щодо наявності порушень з боку позивача під час виконання реєстраційних дій. Крім того, в оскаржуваних наказах відсутнє належне обґрунтування щодо застосування анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При визначенні виду стягнення відповідач мав би враховувати характер виявленого порушення, його повторюваність, взаємозв`язок з іншими можливими порушеннями, а також наявність чи відсутність негативних наслідків. Водночас зазначені обставини не були відображені в оскаржуваних наказах, що є порушенням принципу обґрунтованості рішень органу влади.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року було роз`єднано позовні вимоги у справі приватного нотаріуса ОСОБА_1 щодо оскарження наказів Міністерства юстиції України від 07 липня 2023 року № 2504/5, від 21 липня 2023 року № 2638/5 та від 16 серпня 2023 року № 2949/5, які передано в окремі самостійні провадження. У провадженні справи № 320/381/24 залишено позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 05 липня 2023 року № 2481/5 і зобов`язання поновити позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту від 05 липня 2023 року № 2481/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1», яким анульовано доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зобов`язано Мін`юст поновити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стягнуто на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Мін`юсту.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Мін`юст не довів правомірність і належне обґрунтування виданого ним наказу про анулювання доступу приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Камеральна перевірка була проведена з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема без витребування паперової реєстраційної справи, без врахування усіх документів, які були підставою для прийняття реєстраційних рішень. Така неповнота перевірки свідчить про її необ`єктивність, а висновки, зроблені за її результатами, є упередженими. Також в оскаржуваному наказі відсутні чіткі мотиви застосування саме такого виду дисциплінарного заходу, як анулювання доступу до реєстру. Закон вимагає, щоб подібне рішення було вмотивованим, тобто містило конкретні посилання на характер і систематичність порушень, наслідки таких порушень, а також пропорційність обраного заходу. Крім того, анулювання доступу до Державного реєстру є однією з найсуворіших санкцій у сфері державної реєстрації, яка може застосовуватись лише у разі доведених серйозних порушень. У даному випадку, відповідач не зміг надати достатніх доказів того, що дії приватного нотаріуса призвели до таких наслідків чи мали системний характер. Суд зауважив, що в матеріалах справи є документальні підтвердження наявності правових підстав для реєстраційних дій, вчинених нотаріусом, зокрема документ про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості, на якому базувалося одне з реєстраційних рішень. При цьому відповідач не дослідив ці документи, що також порушило принцип повного і об`єктивного дослідження обставин справи.

В апеляційній скарзі Мін`юст просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Свою позицію обґрунтовує тим, що камеральна перевірка приватного нотаріуса була здійснена у повній відповідності до чинного законодавства, на законних підставах та з дотриманням передбаченої процедури. Стверджує, що в ході перевірки виявлено суттєві порушення з боку державного реєстратора, які полягають у прийнятті рішень про державну реєстрацію речових прав без належних правовстановлюючих документів, зокрема, за відсутності підтвердження присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та доказів правовстановлення на земельну ділянку. Такі дії створюють значні ризики для учасників цивільного обороту та підривають довіру до системи державної реєстрації. Крім того, вказує на систематичність подібних порушень з боку позивача, підтверджену попередніми перевірками, що є достатньою підставою для застосування найсуворішого заходу: анулювання доступу до Державного реєстру речових прав. Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, втрутившись у дискрецію органу влади, не надав належної оцінки висновкам камеральної перевірки та допустив помилки при тлумаченні норм права, що й зумовлює необхідність скасування постановленого рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що відповідно до свідоцтва Міністерства юстиції України № 3993, виданого 29 травня 2001 року, ОСОБА_1 надано право на зайняття нотаріальною діяльністю, зареєстровано приватну нотаріальну діяльність по Київському міському нотаріальному округу 28 жовтня 2014 року та видано реєстраційне посвідчення № 1471.

Наказом Міністерства юстиції України від 15 червня 2023 року № 1445/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1» призначено проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства під час проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за заявами №№ 40050324, 40263127.

За результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу складено акт від 05 липня 2023 року № 3845/19.1.1/23, в якому вказано про порушення вимоги статей 3, 10, 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV та пунктів 12, 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що камеральна перевірка діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 була ініційована Мін`юстом на підставі листа Печерської окружної прокуратури міста Києва від 23 березня 2023 року № 56-211154вих-23 (вх. № 47432-7-23 від 29 березня 2023 року), в якому йшлося про можливе порушення законодавства при реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході перевірки було встановлено, що реєстраційні дії нотаріуса стосувалися двох заяв:

- № 40050324 від 17 червня 2020 року, поданої ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої 19 червня 2020 року було внесено запис № 36961170 до Державного реєстру про державну реєстрацію права власності на житловий будинок;

- № 40263127 від 01 липня 2020 року, яка стосувалася внесення змін до адреси об`єкта - замість « АДРЕСА_1 » було зареєстровано « АДРЕСА_1 ».

У рамках перевірки комісія дійшла висновку, що під час розгляду першої заяви не було додано жодного документа, який би підтверджував присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості. Ця обставина суперечить вимогам пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, який передбачає обов`язковість подання відповідного документа, якщо право власності на земельну ділянку під об`єктом не зареєстроване (а у даному випадку - не було надано доказів щодо такого зареєстрованого права).

Крім того, встановлено, що нотаріус ОСОБА_1 не дотрималась порядку черговості розгляду заяв. Так, заява № 40050324 від 17 червня 2020 року розглянута та реалізована раніше, попри існування іншої, поданої на той самий об`єкт, яка згідно з вимогами чинного законодавства, мала б бути розглянута першою. Таке порушення пункту 13 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та статті 18 Закону створює ризики неправомірної реєстрації прав і може призвести до порушення прав інших заявників.

Комісія також зазначила, що вчинені порушення не були поодинокими. У документі згадується системність аналогічних правопорушень з боку того ж державного реєстратора, що підтверджується низкою наказів Мін`юсту про тимчасове блокування доступу ОСОБА_1 до реєстру в попередні періоди. Серед них накази: від 29 червня 2022 року № 2714/5 (строком на 2 (два) місяці), від 01 серпня 2022 року № 3225/5 (строком на 3 (три) місяці), від 07 листопада 2022 року № 4972/5 (строком на 3 (три) місяці), від 23 листопада 2023 року № 5227/5 (строком на 3 (три) місяці), від 27 лютого 2023 року № 760/5 (строком на 1 (один) місяць), від 27 лютого 2023 року № 761/5 (строком на 1 (один) місяць) та анулювання доступу до Державного реєстру прав від 09 березня 2023 року № 923/5, від 22 березня 2023 року № 1067/5, від 01 травня 2023 року № 1551/5. Такі обставини, на переконання Міністерства, свідчать про повторюваний і системний характер порушень, що є підставою для застосування найсуворішого заходу впливу - анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі цього Міністерством юстиції України було видано наказ від 05 липня 2023 року № 2481/5, яким анульовано позивачу доступ до Державного реєстру, як захід, що відповідає характеру вчинених порушень і має на меті забезпечення публічного інтересу.

Не погоджуючись із наказом від 05 липня 2023 року № 2481/5, позивачка звернулась до суду за захистом порушених прав.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (стаття 1 Закону № 1952-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 7 Закону № 1952-IV Мін`юст, зокрема: забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, держателем; організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечує доступу до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 частини першої статті 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державним реєстратором є нотаріусом.

Згідно із статтею 37-1 Закону № 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Мін`юстом, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Мін`юст проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Абзацом 2 частини 1 статті 37 Закону № 1952-IV визначено, що рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.

Частиною другою статті 37-1 Закону № 1952-IV встановлено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:

1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;

4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;

5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.

Згідно з частиною 3 статті 37-1 Закону № 1952-IV технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 37-1 Закону № 1952-IV порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 37-1 Закону № 1952-IV та частини четвертої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Кабінет Міністрів України постановою від 21 грудня 2016 року № 990 затвердив Порядок здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Порядок №990).

Вказаний Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.

Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону № 1952-IV та статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до пункту 3 Порядку № 990 основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є:

- перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень;

- запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів;

- визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора;

- аналіз практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації, надання відповідних узагальнених роз`яснень.

Пунктом 4 Порядку № 990 визначено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом:

1) розгляду звернень відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;

2) розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України»;

3) аналізу інформації, опублікованої в засобах масової інформації чи оприлюдненої в Інтернеті;

4) перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації;

5) моніторингу реєстраційних дій в реєстрах;

6) проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах щодо осіб, які до призначення на посаду державного реєстратора або на іншу посаду, що передбачає виконання функцій державного реєстратора (далі - посада державного реєстратора), перебували на посаді державного реєстратора в іншого суб`єкта державної реєстрації;

7) проведення тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та не перебували на посаді державного реєстратора у певного суб`єкта державної реєстрації.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 990 під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації відповідні посадові особи Мін`юсту мають право доступу до реєстрів, зокрема до реєстраційних справ в електронній формі.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За пунктом 10 Порядку № 990 у рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.

Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія).

Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки (пункт 11 Порядку № 990).

Пунктом 13-1 Порядку № 990 визначено, що результати камеральної перевірки викладаються у формі акту або довідки, які підписується усіма членами комісії.

У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті/довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки; прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів (у разі складення акта); пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (у разі складення акта).

В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 990 за результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів (пункт 14 Порядку № 990).

Пунктом 16 Порядку № 990 визначено, що у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

У разі коли державним реєстратором є нотаріус, застосовується пункт 4 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 4 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Згідно з пунктом 20 Порядку № 990 результати проведення камеральної перевірки (акти/довідки про проведення камеральної перевірки, рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса до передбаченої законом відповідальності) зберігаються в Мін`юсті разом з іншими матеріалами такої перевірки.

Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації. У разі відсутності на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації інформації про електронну адресу чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.

Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду (пункт 34 Порядку № 990).

Камеральна перевірка позивачки проведена на підставі листа Печерської окружної прокуратури м. Києва від 23 березня 2023 року № 56-2154вих-23 щодо вчинених реєстраційних дій стосовно об`єкта по АДРЕСА_1 в місті Києві, в якому вказано про те, що на підставі підроблених документів відбулась незаконна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного листа Печерської окружної прокуратури м. Києва, відповідно до статті 37-1 Закону №1952-IV та підпункту 4 пункту 4 Порядку № 990 відповідачем видано наказ про проведення камеральної перевірки позивача.

Слід зазначити, що за визначенням, наведеним у пункті 10 частини першої статті 10 Закону №1952-IV, камеральна перевірка - перевірка, що проводиться у приміщенні Міністерства юстиції України виключно на підставі даних Державного реєстру прав.

У ході камеральної перевірки, проведеної Міністерством юстиції, було з`ясовано, що приватний нотаріус ОСОБА_1 на підставі заяви від 17 червня 2020 року, поданої громадянкою ОСОБА_2 , здійснила державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1. Відповідне рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень було прийнято нотаріусом 19 червня 2020 року, і на його підставі відкрито новий розділ у Державному реєстрі речових прав під номером 000, де зафіксовано право власності заявника з присвоєнням номеру запису 36961170.

Цей епізод є ключовим у встановленні предмету перевірки, оскільки саме з цією реєстраційною дією Мін`юст пов`язує можливе порушення законодавчих вимог щодо повноти документального підтвердження права власності. В подальшому саме з цього акту виникла низка питань щодо належності поданих документів, зокрема підтвердження адреси об`єкта та прав на земельну ділянку, що й стало основою для перевірки дій державного реєстратора.

Згідно з відомостями Державного реєстру прав вбачається, що до заяви додано такі документи:

- технічний паспорт, виготовлений станом на 05 червня 2020 року приватним підприємством «Проект», відповідно до відомостей якого Об`єкт споруджено у 1985 році (далі - Технічний паспорт);

- довідку № 73-с від 05 червня 2020 року, виготовлену приватним підприємством «Проект» про те, що побудований Об`єкт не належить до самочинного будівництва (далі - Довідка № 73-с);

- інформаційну довідку ПБ-2020 № 700 від 12 червня 2020 року, видану комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо відсутності реєстрації права власності на Об`єкт (далі - Довідка № 700).

Крім того, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 01 липня 2020 року № 40263127, поданої ОСОБА_2 , приватним нотаріусом ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2020 року № 53003774, на підставі якого у розділ № 000 внесено зміни до адреси Об`єкта, а саме: «АДРЕСА_1» змінено на «АДРЕСА_1».

Згідно з відомостями Державного реєстру прав до вказаної заяви додано такі документи:

- технічний паспорт;

- довідку № 73-с;

- інформаційну довідку ПБ-2020 № 846 від 02 липня 2020 року, видану комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо відсутності реєстрації права власності на Об`єкт (далі - Довідка № 846).

На думку відповідача, приватним нотаріусом ОСОБА_1 при розгляді заяви порушено вимоги статей 3, 10, 24 Закону № 1952-IV, пунктів 12, 42 Порядку № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав: за документами, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та за відсутності відомостей про зареєстроване право власності в Державному реєстрі прав на земельну ділянку, що належить заявнику на праві власності, на якій збудовано Об`єкт; без встановлення черговості розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв Державного реєстру прав на таке майно.

При розгляді другої заяви, відповідачем зроблено висновок, що позивачем порушено вимоги статей 3, 10, 23 Закону №1952-IV та пунктів 12, 42 Порядку № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав: без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; без встановлення черговості розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв Державного реєстру прав на таке майно.

Враховуючи зазначене, відповідач стверджує, що позивач зобов`язаний був перевірити та встановити відповідність заявлених прав та документів, поданих для проведення реєстраційних дій, вимогам законодавства, чим спростовується твердження позивача про відсутність у неї такого обов`язку.

Стосовно наведених висновків, слід наголосити, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 1952-IV, однією з основоположних засад у сфері державної реєстрації прав є обов`язковість внесення відомостей до Державного реєстру виключно на законних підставах і в порядку, прямо передбаченому цим нормативно-правовим актом. Інакше кажучи, будь-яке відхилення від встановлених законом процедур та підстав для реєстрації є недопустимим та тягне за собою наслідки правового характеру.

У розумінні пункту 8 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1952-IV (в редакції, чинній станом на час вчинення реєстраційних дій) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до частин 1-3 статті 17 Закону № 1952-IV реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження та зберігається протягом всього часу існування об`єкта.

У випадках проведення нотаріусами державної реєстрації речових прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальних дій реєстраційна справа формується в електронній формі.

Реєстраційній справі присвоюється реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна.

Реєстраційна справа включає заяви на проведення реєстраційних дій, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, запити державного реєстратора та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Реєстраційна справа ведеться в електронній формі та формується автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, до якої за результатом проведення кожної реєстраційної дії щодо об`єкта нерухомого майна автоматично включаються заяви, сформовані або подані в електронній формі, електронні копії документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, поданих у паперовій формі, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, подані в електронній формі, документи в електронній формі, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, електронні копії запитів державного реєстратора в паперовій формі та документів, отриманих із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Документи, подані заявником для проведення реєстраційних дій в паперовій формі, підлягають поверненню такому заявнику. Заява, подана в паперовій формі, документ про сплату адміністративного збору, запити державного реєстратора в паперовій формі та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, за результатом проведення реєстраційних дій заявнику не повертаються та зберігаються державним реєстратором, яким проведено реєстраційну дію, протягом трьох років.

Реєстраційна справа в паперовій формі зберігається протягом десяти років з дати її закриття. Після закінчення цього строку реєстраційні справи в паперовій формі, не внесені за результатами експертизи їх цінності до Національного архівного фонду, знищуються в установленому законодавством порядку.

Реєстраційна справа в електронній формі зберігається в Державному реєстрі речових прав постійно.

Відповідно до статті 18 Закону № 1952-IV (у відповідній редакції) визначено порядок проведення Державної реєстрації прав, а саме: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною другою статті 18 Закону № 1952-IV передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), визначено умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Пунктом 10 Порядку № 1127 визначено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор виготовляє електронні копії оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, поданих заявником для державної реєстрації прав, шляхом їх сканування та долучає до відповідної заяви.

Пунктами 1 та 2 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, що кореспондується із пунктом 12 Порядку № 1127.

Абзацом 2 пункту 12 Порядку № 1127 встановлено, що під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів), а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Державний реєстратор у разі наявності в нього паперових носіїв інформації (реєстрових книг, реєстраційних справ, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації) використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації.

Пунктом 13 Порядку № 1127 визначено, що у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність раніше зареєстрованих інших заяв на це саме майно, ніж заява, що ним розглядається, державний реєстратор невідкладно приймає рішення про розгляд заяви після прийняття рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за результатом розгляду заяви, яка зареєстрована в базі даних заяв раніше.

Черговість розгляду заяв застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав.

У разі коли заявник за власним бажанням отримує рішення державного реєстратора щодо черговості розгляду заяви у паперовій формі особисто, державний реєстратор відповідно до закону встановлює особу заявника та перевіряє обсяг його повноважень.

У разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви (пункт 14 Порядку № 1127).

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав (пункт 18 Порядку № 1127).

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 19 Порядку №1127).

За приписами пункту 42 Порядку №1 127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 31 Закону № 1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Згідно з частиною статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; місцевою державною адміністрацією - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради, а також у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адреси у строк, визначений цією статтею.

У містах з районним поділом за рішенням міських рад повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися виконавчим органам районних в місті рад.

За рішенням Київської міської ради повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, скасування адрес можуть делегуватися органам, визначеним частиною другою статті 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ».

До заяви про державну реєстрацію права власності від 17 червня 2020 року № 40050324 додано технічний паспорт, довідку № 73-с від 05 червня 2020 року, інформаційну довідку ПБ-2020 № 700 від 12 червня 2020 року.

В обґрунтування правомірності своїх дій позивач вказує на те, що в матеріалах паперової реєстраційної справи начебто міститься розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 березня 2020 року № 165, яким, за його твердженням, нібито було присвоєно поштову адресу житловому будинку по АДРЕСА_2 .

Суд, здійснюючи всебічну та повну перевірку обставин справи, керуючись принципами об`єктивності, законності та офіційного з`ясування усіх обставин, у тому числі з використанням відкритих джерел, встановив, що в офіційному реєстрі розпоряджень Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (https://pechersk-2023.kyivcity.gov.ua/content/rozporyadzhennya.html) відсутнє розпорядження від 27 березня 2020 року № 165 «Про присвоєння поштової адреси на житловий будинок по АДРЕСА_2 », на яке посилався позивач як на документ, що нібито підтверджував присвоєння адреси об`єкту нерухомості.

Натомість судом встановлено, що в цю дату і за таким номером Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією було ухвалено інше рішення, яке стосується зовсім іншого об`єкта - будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, з прив`язкою до кадастрового номера земельної ділянки :82:248:0253. Жодного відношення до спірного об`єкта, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , це рішення не має.

Водночас, ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні в межах апеляційного провадження, позивач не надав жодного належного документа, який би підтверджував існування зазначеного розпорядження про присвоєння поштової адреси саме об`єкту, розташованому за адресою АДРЕСА_2. Така поведінка позивача унеможливлює визнання його доводів достовірними та спростовує законність підстав, на які він посилається.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що посилання на неіснуюче розпорядження було безпідставним, а отже, державна реєстрація речових прав, яка ґрунтувалася на такому документі або за його відсутності, порушує вимоги статей 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 42 Порядку № 1127, які прямо вимагають подання документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси.

Наявність у реєстраційній справі недійсного або вигаданого документа або повна його відсутність унеможливлює визнання державної реєстрації прав законною. Таким чином, суд бере до уваги обґрунтованість висновків контролюючого органу про порушення нотаріусом вимог закону щодо підстав для внесення відомостей до Державного реєстру прав.

З поміж вказаного, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання на те, що в матеріалах паперової реєстраційної справи міститься розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 березня 2020 року № 165 «Про присвоєння поштової адреси на житловий будинок по АДРЕСА_2», оскільки камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а позивачка в свою чергу зобов`язана у разі наявності документів, поданих у паперовій формі, сканувати їх та долучити до реєстраційної справи в електронному вигляді.

Положення пункту 42 Порядку № 1127, яке передбачає можливість державної реєстрації права власності без подання документа про присвоєння поштової адреси, не може бути застосоване у цій справі, оскільки воно діє виключно за умови, що об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці, право власності на яку вже зареєстровано у Державному реєстрі речових прав. У даному випадку жодних відомостей про зареєстроване за заявником право власності на відповідну земельну ділянку у реєстрі не виявлено, а позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував наявність такого права.

Таким чином, виключення, передбачене пунктом 42, не може бути застосоване до даних правовідносин, а відтак у нотаріуса існував прямий обов`язок перевірити наявність документа про присвоєння поштової адреси, як це передбачено чинним законодавством. Відсутність такого документа у матеріалах справи, у поєднанні з недоведеною наявністю зареєстрованого права на земельну ділянку, свідчить про порушення законодавчо встановленого порядку проведення державної реєстрації прав, що є підставою для застосування заходів адміністративного реагування, передбачених законом.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій приватного нотаріуса, який здійснив державну реєстрацію речових прав за відсутності належного правовстановлюючого документа, зокрема підтвердження присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна. Невжиття заходів щодо витребування такого документа не може розцінюватися як незначне або технічне порушення, оскільки воно фактично унеможливлює перевірку правомірності набуття права власності та створює реальну загрозу порушення прав інших осіб, що потенційно може мати істотні юридичні наслідки.

У цьому контексті висновки контролюючого органу, викладені в акті камеральної перевірки, слід визнати такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства і є юридично обґрунтованими, а обраний захід реагування як анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідає вимогам закону та є пропорційною відповіддю на виявлене порушення, оскільки спрямований на захист публічних інтересів та забезпечення правової визначеності у сфері майнових прав.

Щодо висновків акту про порушення позивачем черговості розгляду заяв, то на основі аналізу наданих матеріалів та дат поданих заяв, об`єктивних підстав для висновку про порушення черговості розгляду заяв нотаріусом ОСОБА_1 не вбачається.

У справі фігурують дві заяви ОСОБА_2 :

- № 40050324, подана 17 червня 2020 року, яка стосувалася первинної державної реєстрації права власності на житловий будинок;

- № 40263127, подана 01 липня 2020 року, яка була подана пізніше та стосувалася внесення змін до адреси вже зареєстрованого об`єкта.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1127 реєстратор зобов`язаний розглядати заяви в порядку їх надходження, відповідно до дати і часу реєстрації у базі даних заяв. Метою цієї норми є запобігання зловживанням з боку реєстраторів і забезпечення справедливого доступу заявників до державної реєстрації.

Оскільки заяви № 40050324 і № 40263127 не дублюють одна одну і мають відмінний предмет розгляду (перша - первинна реєстрація права, друга - внесення змін до раніше зареєстрованих даних), а також оскільки перша заява була подана раніше і розглянута раніше, порядок черговості дотримано. Жодних ознак того, що нотаріус «перестрибнув» заяву іншого заявника, подану раніше на той самий об`єкт, не виявлено.

Доводи відповідача про порушення нотаріусом ОСОБА_1 черговості розгляду заяв зводяться виключно до загального посилання на існування іншої, нібито поданої раніше заяви на той самий об`єкт нерухомого майна. Проте у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували реальне існування такої заяви, її реєстрацію в базі даних Державного реєстру або факт її розгляду державним реєстратором. Відповідач не надав інформації про дату подання, реєстраційний номер, зміст чи навіть заявника відповідної заяви.

За таких обставин, ствердження про порушення черговості є декларативним і не підтверджене належними та допустимими доказами, а тому не може бути покладене в основу правової оцінки дій позивача.

Оцінюючи правомірність обраного Мін`юстом заходу реагування у вигляді анулювання доступу приватному нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів виходить із того, що відповідно до частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України уповноважене застосовувати передбачені законом заходи реагування за результатами перевірок державних реєстраторів, у тому числі в разі виявлення порушень порядку проведення реєстраційних дій.

Згідно з усталеною судовою практикою, зокрема правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 09 листопада 2020 року у справі № 160/9698/19 та від 08 липня 2021 року у справі №640/25601/19, обрання конкретного заходу впливу, такого як тимчасове блокування чи анулювання доступу до реєстру, є дискреційним повноваженням контролюючого органу. Водночас реалізація такого повноваження повинна відповідати принципам законності, обґрунтованості та пропорційності.

З урахуванням встановлених у справі фактів та відповідно до положень частини другої статті 37-1 Закону № 1952-IV, колегія суддів зазначає, що Міністерство юстиції України має право застосовувати один із заходів адміністративного реагування, в тому числі анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру речових прав, у разі виявлення грубих або повторних порушень законодавства.

У цій справі встановлено, що приватний нотаріус ОСОБА_1 протягом останніх дванадцяти місяців неодноразово притягувалася до відповідальності за аналогічні порушення. Так, згідно з матеріалами справи, вона була притягнута до відповідальності на підставі більше 10 наказів Мін`юсту, зокрема: № 2714/5 від 29 червня 2022 року (строком на 2 міс.); № 3225/5 від 01 серпня 2022 року (строком на 3 міс.); № 4972/5 від 07 листопада 2022 року (строком на 3 міс.); № 5227/5 від 23 листопада 2023 року (строком на 3 міс.); № 760/5 від 27 лютого 2023 року (строком на 1 міс.); № 761/5 від 27 лютого 2023 року (строком на 1 міс.); № 923/5 від 09 березня 2023 року; № 1067/5 від 22 березня 2023 року; № 1551/5 від 01 травня 2023 року (анулювання доступу до ДРРП).

Ці факти свідчать про систематичний характер порушень та вказують на відсутність належної правосвідомості у виконанні покладених функцій державного реєстратора.

Застосування заходу реагування у вигляді анулювання доступу до реєстру в цьому випадку є виправданим, законним і пропорційним, оскільки відповідає не лише характеру і кількості порушень, а й практиці застосування дисциплінарної відповідальності до позивачки, що підтверджується наведеними наказами, які не були скасовані у встановленому порядку і є чинними на момент розгляду справи.

Відтак, суд погоджується з тим, що анулювання доступу є ефективним заходом впливу, який відповідає ступеню вчинених правопорушень та необхідності забезпечення публічного порядку і захисту прав інших осіб у сфері майнових прав.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, то відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року скасувати з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу Міністерства юстиції України від 05 липня 2023 року № 2481/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1» та зобов`язання поновити доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.