Справа № 761/15362/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Рябоконя В.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю м. Києва, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСПЕДИЦІЯ 777», Головне управління Національної поліції у м. Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту територіального контролю м. Києва, в якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 2KI № від 08.04.2024, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, яка винесена головним спеціалістом - інспектором з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павлюком Віталієм Івановичем.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що транспортний засіб був зупиненій з дотриманням ПДР біля правого краю проїзної частини, не перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху, а відстань до протилежного краю проїзної частини була більше 3 м. Стверджує, що матеріали справи не містять належних доказів для притягнення його до адміністративної відповідальності за часиною третьою статті 122 КУпАП. Вважає, що інспектором з паркування в порушення вимог частини третьої статті 279-1 КУпАП не було розміщено на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема стверджує, що судом не взято до уваги та не надано належної оцінки відеозапису з камери спостереження, на відеозапису немає жодних дій, які повинен був вчинити інспектор відповідно до вимог частини третьої статті 279-1 КУпАП. Зазначає, що в порушення вимог пункту 5 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМУ від 14.11.2018 №990 не складено акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, не вказано порядок оскарження адміністративного стягнення.

Додаткова зазначає, що жоден документ/доказ наданий відповідачем до суду не є допустимим доказом, оскільки не засвідчений належним чином.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 та від 01.05.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від відповідача та третіх осіб відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

В судове засідання з`явилися позивач та представник відповідача.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, з урахуванням чого судова колегія вирішила здійснювати розгляд справи без їх участі.

Учасники процесу, які з`явилися в судове засідання надали свої пояснення та аргументи, обмінялися питаннями.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.04.2024 головним інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павлюком В.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 2КІ №.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 08.04.2024 о 09 год. 38 хв. на вул. Лейпцизька,1, у м. Києві транспортний засіб «Nissan Rogue», державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинено у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м., чим порушено п.15.9 д ПДР. Технічний засіб, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення: АРМ Інспектора. Вказано адресу веб-сайту в мережі Інтернет з матеріалами фото/відеофіксації правопорушення.

До постанови серії 2КІ № від 08.04.2024 додано фотоматеріали, зроблені інспектором з паркування Павлюком В.І. на прилад фіксації АРМ Інспектора.

Позивач, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 08.04.2024 серії 2КІ № протиправною, звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з наданих фотознімків, вбачається, що на ділянці дороги, де було розміщено транспортний засіб позивача поширює свою дію знак 3.34 - «зупинку заборонено». Даний знак розміщено на початку ділянки дороги по вулиці Лейпцизька між вул. Цитадельна і Князів Острозьких разом зі знаком 5.88 - «велосипедна смуга» у поєднанні з табличкою 7.9 -«смуга руху». Автомобіль «Nissan Rogue», державний номер НОМЕР_1 зупинився у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки та автомобілем становить менше 3 метрів. Суд зазначив, що таке розташування транспортного засобу створювало перешкоду дорожньому руху та загрозу безпеці руху іншим транспортним засобам, водії автомобілів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини шостої статті 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до пункту 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

За положеннями пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до п. 15.1 Правил дорожнього руху зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно п. 15.9 «д» ПДР зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Отже, законодавцем забороняється зупинка або стоянка транспортного засобу на відстані менше ніж три метри від суцільної лінії або розділювальної смуги, так як така стоянка створює перешкоди дорожньому руху. При цьому обов`язкової вимоги щодо позначення такої смуги (лінії) додатково дорожніми знаками ні вимоги КпАП України, ні положення ПДР України не містять.

Також, статтею 265-4 КУпАП передбачено, що тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.

У пп. «д» п. 2 частини третьої статті 265-4 КУпАП зазначено, що для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених ПДР місцях зупинки або стоянки, зокрема, на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів.

Відповідно до частини третьої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною першою статті 72 та статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Інспектором з паркування, з метою фіксування факту порушення правил зупинки, стоянки або паркування водієм транспортного засобу марки «Renault Rogue», державний номерний знак НОМЕР_1 здійснено фотофіксацію з місця події, долучено фото з різних ракурсів, з відображенням дати і часу, місця розташування даного транспортного засобу до нерухомих об`єктів, та встановлено географічні координати.

Із змісту наявних у матеріалах справи документів, зокрема, фотографій автомобіля Nissan Rogue, державний номерний знак НОМЕР_1 вбачається, що позивачем під час паркування легкового транспортного засобу біля правого краю проїзної частини не забезпечено дотримання вимог пп. «д» п. 15.9 ПДР України в частині заборони паркування авто на відстані не менше нуж 3 метри від суцільної лінії розмітки або розділювальної смуги. Жодних належних і допустимих доказів на спростування цих обставин позивачем не надано.

Окрім того, додатково інспектором з паркування проведено заміри відстані за допомогою якого встановлено, що відстань від транспортного засобу позивача до розділювальної смуги складає близько 30 сантиметрів (а.с. 50).

Враховуючи, що вказані матеріали фотофіксації містять інформацію про обставини події та підтверджують скоєння позивачем адміністративного правопорушення - розміщення транспортного із порушеннями зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, вони розглядаються судом як речовий доказ.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що одним із доказів є показники технічних засобів, працюючих в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що доказів неправомірної поведінки інспектора позивачем не надано, а судом не встановлено, тому, приймаючи оскаржувану постанову, інспектор з паркування діяв правомірно, реалізовувавши свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що із наявних в матеріалах справи фотознімків вбачається, що на ділянці дороги, де було розміщено транспортний засіб позивача поширює свою дію знак 3.34 - «зупинку заборонено». Даний знак розміщено на початку ділянки дороги по вулиці Лейпцизька між вул. Цитадельна і Князів Острозьких разом зі знаком 5.88 - «велосипедна смуга» у поєднанні з табличкою 7.9 -«смуга руху».

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що таке розташування транспортного засобу створювало перешкоду дорожньому руху.

Твердження Кокошкіна Д.В. про те, що інспектором проведено замір відстані від горизонтальної розмітки, яка на вигляд має близько 40% зношеності розмітки по площині, що є порушенням вимог пункту 6.3.3 ДСТУ 2587:2021 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані твердження є суб`єктивними припущеннями позивача.

З цього приводу суд зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, фото замірів розміщення транспортного засобу позивача ближче трьох метрів до суцільної лінії дорожньої розмітки є належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Викладене свідчить, що оскаржувана постанова прийнята інспектором з наявних на те правових підстав, що підтверджується належними і допустимими доказами недотримання ОСОБА_1 вимог пп. «д» п. 15.9. ПДР України.

Щодо доводів апелянта про відсутність в оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб, яким здійснено фотофіксацію, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до примітки до статті 14-2 КУпАП України режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, остання містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення, а саме: АРМ Інспектора.

Цей технічний засіб «Автоматизоване робоче місце Інспектора» (АРМ Інспектора) є складовою частиною інформаційно-телекомунікаційної системи «Платформа цифрових мобільних сервісів «Київ цифровий», що належить Комунальному підприємству «Головний інформаційно-обчислювальний центр».

Атестатом відповідності, зареєстрованим в Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 23.12.2021 за №23710, дійсним до 23.12.2026, засвідчено, що вказаний вище технічний засіб забезпечує захист інформації відповідно до вимог нормативних документів з технічного запису інформації.

Отже, Інспектором з паркування здійснено фотофіксацію обставин порушення правил в режимі фотозйомки шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення на АРМ Інспектора, який відповідно до згаданого атестату відповідності є належним технічним засобом, забезпечуючий захист інформації відповідно до вимог нормативних документів з технічного запису інформації.

Щодо доводів апелянта про те, що жоден документ/доказ наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву не є допустимим доказом, оскільки не засвідчений належним чином, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Департаментом територіального контролю міста Києва відзив із додатками подано до суду першої інстанції за допомогою підсистеми «Електронний суд».

За визначенням наведеними у підпунктах 5.3, 5.6 пункту 5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21 (далі - Положення про ЄСІТС, ЄСІТС відповідно) електронне повідомлення (повідомлення) - це автоматично створена та передана в електронній формі інформація, в тому числі про доставку, отримання, реєстрацію чи відмову в реєстрації електронного документа адресатом; користувач ЄСІТС (користувач) - це особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшла автентифікацію та якій надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до її повноважень.

Згідно із п. 27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Таким чином, всі додатки до створених в Електронному суді документів не потребують додаткового засвідчення, оскільки підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів.

Суд зазначає, що не залишення інспектором з паркування копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови, адже вказані невідповідності законодавству України не спростовують доводів інспектора, викладених в оскаржуваній постанові.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

Цим самим і спростовуються доводи ОСОБА_1 щодо не складення акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Надані представником відповідача докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та містять інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зі змісту статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 286, 307, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року у справі №761/15362/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

В.Ю. Ключкович