Справа № 420/28022/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28022/24
Перша інстанція: суддя Марин П.П.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024р. по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕЙРОН» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024р. ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕЙРОН» звернулося до суду із позовом до Одеської митниці, у якому просило:

- визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500370/2024/000097 та рішення про визначення митної вартості товарів №500370/2024/000050/3 від 15.08.2024р..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що представником позивача надано всі передбачені ст.53 Митного кодексу документи, які підтверджують митну вартість товару за першим методом - щодо ціни договору. Подані документи містять всі відомості щодо заявленої митної вартості та її складових, не мають розбіжностей чи ознак підробки в розумінні положень Митного кодексу України. Тому, у відповідача були відсутні будь-які підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості, винесення картки відмови та рішення про коригування. Поряд із цим, всупереч нормам Митного кодексу України і Методичним рекомендаціям у рішенні про коригування відповідачем не зазначено які витрати та/або платежі не включені до ціни, які допущені помилки чи незазначені відомості, які конкретно виявлені розбіжності у поданій документації, що унеможливлюють визначення митної вартості за основним методом, а, отже, дії митного органу є неправомірними.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500370/2024/000097 та рішення про визначення митної вартості товарів №500370/2024/000050/3 від 15.08.2024р..

Стягнуто з Одеської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕЙРОН» сплачений судовий збір у розмірі 6 056грн..

Не погодившись із даним судовим рішенням, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем були надані для митного оформлення товару усі документи, необхідні для визначення його митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість товару та її складові частини, не містять розбіжностей, то відмова відповідача у розмитненні товару за митною декларацією є неправомірною, а оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що між TOB «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕЙРОН» (покупець) та HELLAGROLIP S.A. Греця (Продавець) було укладено контракт №001/2024 від 15.05.2024р. на поставку мінерального добрива (азотно-фосфорне NP20-20-0) загальною вагою 4 000 000кг, контрактом визначено період поставки - дата завантаження з 3-9 червня 2024р., оплата: грошовий переказ: - 100% передоплата від загальної суми за рахунком-фактурою на користь HELLAGROLIP S.A. за рахунок: Piraeus Bank; Swift:PIRBGRAA; IBAN: НОМЕР_1 . Завантаження вантаж повинен бути завантажений на одному безпечному причалі АААА Неа Карвалі, Греція. Продавець відвантажує Товар на борту судна, вказаного Покупцем. Також вказаним контрактом передбачено, що поставка здійснюється на умовах РОВ (Неа Карвалі Кавала, Греція) відповідно до правил Інкотермс 2010.

ТОВ «Торговий дім «НЕЙРОН» на підставі наведеного вище зовнішньоекономічного контракту №001/2024 від 15.05.2024р. із компанією HELLAGROLIP S.A. здійснив поставку в Україну мінерального добрива (азотно-фосфорне NP20-20-0) загальною вагою 4 000 000кг.

З метою митного оформлення вказаного товару, 19.06.2024р. представником декларанта ОСОБА_1 (діючою на підставі договору про надання послуг митного брокера №08/09/2023 від 8.09.2023р.) було подано до митного органу митну декларацію №24UA50U9.

Разом із митною декларацією декларантом були подані наступні документи: сертифікат якості №24004931 від 13.06.2024р.; рахунок-проформа №0037/2024 від 16.05.2024р.; рахунок-фактура (інвойс) №511/2024 від 13.06.2024р.; коносамент №1 від 12.06.2024р., вантажна відомість б/н від 12.06.2024р.; сертифікат з перевезення А1370916 від 14.06.2024р.; банківський платіжний документ, що стосується товару №79 від 27.05.2024р.; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №SD4-2024/14 від 13.06.2024р.; зовнішньоекономічний контракт №001/2024 від 15.05.2024р., договір про надання послуг митного брокера від 8.09.2023р. №08/09/2023; договір про перевезення б/н від 30.05.2024р.; лист 17/06 від 17.06.2024р.; лист б/н від 18.06.2024р., копія митної декларації країни відправлення №24GREX89 від 11.06.2024р., митна декларація.

Митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору (основним методом).

Проте, під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, та перевірки документів, поданих до митниці декларантом разом з митною декларацією (МД) №24UA50U9 Одеською митницею було встановлено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, зокрема:

1) Аркуші поданого до митного оформлення зовнішньо-економічного контракту від 15.05.2024 №001/2024 не містять підписів сторін, наявні сліди неодноразового сканування, що може свідчити про ознаки підробки. Отже даний правочин може вважатися таким, що укладений фіктивно та без подальшого наміру виконання прийнятих сторонами зобов`язань.

2) Наданий до митного оформлення сертифікат якості від 13.06.2024 № 24004931 не містить посилання на інвойс та зовнішньо-економічний контракт, що не дає можливості однозначно ідентифікувати партію.

3) В ході здійснення візуального контролю поданих документів виявлено, що підписи експортера HELLAGROLIP S.A., що наявні в наданих до митного оформлення документах (зовнішньо-економічному договорі та в інвойсі, рахунку-проформі) є різними та несхожими, що в свою чергу свідчить, що вказані документи містять явні ознаки підробки.

4) У поданому до митного оформленні рахунку-проформі від 15.05.2024 № 0037/2024 відсутня печатка експортера HELLAGROLIP S.A. 5) В поданій до митного оформленні копії митної декларації країни відправлення від 11.06.2024 № 24GREX89 зазначені посилання на документи, які відмінні від тих, які подані до митного оформлення. Зазначена декларація надана в поганій якості, розпливчаста та унеможливлює ідентифікацію зазначеного документа.

На підставі ч.3 ст.53 МКУ, п.2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №599, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

3) виписку з бухгалтерської документації;

4) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Додатково декларанта повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів.

Декларантом ОСОБА_1 своїм листом від 27.06.2024р. №27/06 були надані відповідні пояснення з приводу наведених розбіжностей та зазначено про продовження митного оформлення.

Одеською митницею було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2024/000097 та рішення про коригування митної вартості товарів від Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500370/2024/000035/1 від 27.06.2024р..

Декларант не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів №UA500370/2024/000035/1 від 27.06.2024р. та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2024/000097 оскаржив їх до Державної митної служби України.

Листом Держмитслужби від 9.08.2024р. №15/15-02-02/8.19/4257 до Одеської митниці доведене Рішення про результати розгляду скарги ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕЙРОН» від 8.07.2024р. №0807/2 на рішення про коригування митної вартості товарів від 27.06.2024р. №UA500370/2024/000035/1.

Так, за результатами розгляду скарги ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «НЕЙРОН» від 8.07.2024р. №0807/2, Держмитслужбою прийнято рішення про часткове її задоволення. Керуючись пунктом 3 частини другої статті 265 Кодексу, Держмитслужба скасувала рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 27.06.2024р. №UA500370/2024/000035/1 від 27.06.2024р. та зобов`язала Одеську митницю прийняти нове рішення відповідно до законодавства.

15.08.2024р. Одеська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості за №UA500370/2024/000050/3 за резервним методом визначення митної вартості та в розділі 33 вкладено обставини його прийняття, зокрема зазначено наступне:

1) Аркуші поданого до митного оформлення зовнішньо-економічного контракту від 15.05.2024 № 001/2024 не містять підписів сторін, наявні сліди неодноразового сканування, що може свідчити про ознаки підробки. Отже даний правочин може вважатися таким, що укладений фіктивно та без подальшого наміру виконання прийнятих сторонами зобов`язань.

2) Наданий до митного оформлення сертифікат якості від 13.06.2024 № 24004931 не містить посилання на інвойс та зовнішньо-економічний контракт, що не дає можливості однозначно ідентифікувати партію.

3) В ході здійснення візуального контролю поданих документів виявлено, що підписи експортера HELLAGROLIP S.A., що наявні в наданих до митного оформлення документах (зовнішньо-економічному договорі та в інвойсі, рахунку-проформі) є різними та несхожими , що в свою чергу свідчить, що вказані документи містять явні ознаки підробки.

4) У поданому до митного оформленні рахунку-проформі від 16.05.2024 №0037/2024 відсутня печатка експортера HELLAGROLIP S.A.

5) В поданій до митного оформленні копії митної декларації країни відправлення від 11.06.2024 № 24GREX89 зазначені посилання на документи, які відмінні від тих, які подані до митного оформлення. Зазначена декларація надана в поганій якості, розпливчаста та унеможливлює ідентифікацію зазначеного документа. Крім того, Умовами Контракту передбачено, зокрема, що: оплата за товар - 100% передплата від загальної суми проформи-інвойсу на користь HELLAGROLIP S.A. (пункт «Оплата»); вантаж повинен бути завантажений на одному безпечному причалі АААА Неа Карвалі, Греція. Продавець відвантажує товар на борт судна, вказаного покупцем (пункт «Завантаження»); поставка здійснюється на умовах FOB - Неа Карвалі (Греція) відповідно до правил ІНКОТЕРМС - 2010 (пункт «Інші умови»). Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 53 Кодексу документами, що підтверджують митну вартість товару, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (якщо рахунок сплачено), транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі - Положення № 216). Для підтвердження ціни, що фактично сплачена за товар, декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 27.05.2024 № 79, яка не містить обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком, або коду автентифікації та інформації про місцезнаходження надавача платіжних послуг отримувача. Водночас надана платіжна інструкція не містить належних відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували факт виконання операцій за такою платіжною інструкцією. Отже, з огляду на пункт 4 частини другої статті 53 Кодексу скаржником не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар. Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599 (далі - Наказ № 599) «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, до яких можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортноекспедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Доставка товару здійснювалась на підставі договору морського перевезення/фрахтування від 30.05.2024 (далі - Договір), укладеного між покупцем та власником судна M/V SAHIN 4, компанією SAHIN DENIZ KARA NAKLIE INS. SAN. VE TIC. LTD. STI. (далі - перевізник). Договором передбачено, що фрахт має бути сплачений перевізнику за наступними реквізитами: USD IBAN: TR89 0021 0000 0007 7895 3001 01 SWIFT CODE: VAKFTRISXX банк: VAKIF KATILIM BANKASI A.S, філія GEBZE O.S.B. Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом до Договору надано інвойс від 13.06.2024 № SD4-2024/2014 та платіжну інструкцію в іноземній валюті від 14.06.2024 № 90, які містять інформацію про реквізити оплати, зокрема рахунок IBAN: НОМЕР_2 , відмінний від передбаченого Договором. Водночас платіжна інструкція в іноземній валюті від 14.06.2024 № 90 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури, оскільки: в графі 70 «Призначення платежу» зазначено: передплата за хімічні товари, на відміну від оплати морського перевезення, як передбачено Договором; не містить підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком, або коду автентифікації, як визначено Положенням № 216.

Отже, декларантом не надано належних документальних підтверджень складових митної вартості, визначених пунктом 5 частини десятої статті 58 Кодексу. Крім того, надана до митного оформлення копія експортної митної декларації типу EU C від 11.06.2024 № 24GREX89 відповідно до законодавства Європейського Союзу є спрощеною митною декларацією, до якої згідно зі статтею 167 Регламенту (ЄС) № 952/2013 декларант зобов`язаний подати у визначені терміни додаткову декларацію. Зважаючи на інформацію, наведену скаржником у листі від 27.06.2024, така додаткова декларація мала бути на початку липня, однак для спростування вищезазначених розбіжностей та підтвердження заявленої митної вартості товару до скарги не додана.

Окремо зазначено, що дана декларація містить інформацію про проформу-інвойс № 0049/2024, що не відповідає поданій до митного оформлення № 0037/2024, та документи, що видані пізніше дати самої митної декларації, а саме коносамент від 12.06.2024 № 1 та сертифікат з перевезення (EUR. 1) від 14.06.2024 № А1370916.

З огляду на вищевикладені розбіжності, відсутність всіх відомостей, які підтверджують складові митної вартості товарів та ціни, що сплачена або підлягає сплаті, відповідно до вимог частини третьої статті 53 Кодексу декларанту направлено письмову вимогу про надання (за наявності) протягом 10 календарних днів наступних додаткових документів:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

3) виписку з бухгалтерської документації;

4) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайслисти) виробника товару;

6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларантом ОСОБА_2 листом від 27.06.2024 № 27/06 повідомлено митний орган про відмову від подання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість у 10-денний термін.

Враховуючи вищевикладене, декларантом не забезпечено надання митному органу відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Кодексу достовірних відомостей про визначення митної вартості товару, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, в частині не надання належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар (вимоги пункту 4 частини другої статті 53 Кодексу); не подання належних документальних підтверджень складових митної вартості, визначених пунктом 5 частини десятої статті 58 Кодексу (витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту); відсутності документального підтвердження відомостей щодо вартості товарів у країні відправлення. Декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Кодексу, надіслані у складі електронних повідомлень в рамках консультації, розбіжності не спростовано.

Позивач вважаючи, що рішення Одеської митниці про визначення митної вартості товарів від 15.08.2024р. №UA500370/2024/000050/3 та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2024/000097 є протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень митного органу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до п.23,24 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст.50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Приписами ч.1,2,3 ст.52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями ч.3 ст.53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити такі обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.1,2 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Приписами ч.1 ст.57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

У відповідності до ч.2,3 ст.57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Положеннями ч.9 ст.58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.

Частиною 8 ст.57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного розгляду справи, що з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів позивач подав до відповідача повний пакет документів для підтвердження визначеної ним митної вартості товару, передбачений ст.53 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган в оскаржуваному рішенні зазначив, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Так, митним органом в оскаржуваному рішенні №UA500370/2024/000050/3 зазначено, серед іншого, що аркуші поданого до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту від 15.05.2024р. №001/2024 не містять підписів сторін, наявні сліди неодноразового сканування, що може свідчити про ознаки підробки. Отже, на думку відповідача, даний правочин може вважатися таким, що укладений фіктивно та без подальшого наміру виконання прийнятих сторонами зобов`язань.

Проте, судова колегія вважає такі посилання митного органу необґрунтованими, оскільки як вбачається з наданого разом з позовною заявою копією контракту від 15.05.2024р. №001/2024, текст документу чітко відображений, а контракт підписаний сторонами на його останній сторінці та скріплений печатками підприємств, а тому сумніви митного органу стосовно відсутності підписів сторін, наявності слідів неодноразового сканування, що може свідчити про ознаки підробки, не мають обґрунтованого характеру. Крім того, не підписання сторонами контракту усіх його сторінок не може свідчити про фіктивність господарської операції.

Відповідно до абз.13 ст.1 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Згідно з ч.2 ст.6 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом.

Також відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Отже, нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку сторін за правочином вчинення дій щодо проставляння підписів та печаток на кожній сторінці договору, який містить більше ніж одну сторінку.

Разом з тим, зовнішньоекономічний договір (контракт) від 15.05.2024 №001/2024 належним чином засвідчений підписами та печатками покупця та продавця на останній сторінці.

Крім того, судова колегія вважає твердження відповідача щодо наявності в наданих декларантом документах ознак підробки необґрунтованими.

Як встановлено судом першої інстанції, що до таких висновків митний орган дійшов оскільки в ході здійснення візуального контролю поданих документів було виявлено, що підписи експортера HELLAGROLIP S.А., в документах (зовнішньоекономічному договорі та в інвойсі, рахунку-проформі) є різними та несхожими, що на думку контролюючого органу свідчить, що вказані документи містять явні ознаки підробки, то судова колегія зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається дійсно наявність різних підписів у вказаних документах, оскільки зовнішньоеокономічний контракт від 15.05.2024р. №001/2024, інвойс та рахунок фактуру підписували різні посадові особи HELLAGROLIP S.A., про що зазначено в цих документах.

При цьому, згідно з підпунктом 29 п.5 Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 28.07.2020р. №107, підробка - створення (повністю або частково) документа, подібного на справжній/автентичний документ, з метою незаконного його використання як справжнього/автентичного документа.

Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» №8 від 3.06.2005р. вказав на те, що підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесені неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів.

В частині тверджень митного органу щодо наявності різних підписів на поданих до митного органу документах (підписи експортера HELLAGROLIP S.A в зовнішньоекономічному договорі та в інвойсах, рахунку-проформи є різними), судова колегія зазначає, що митний орган, як і декларант, не має відповідних знань та кваліфікації для встановлення фальсифікації документа.

Висновки про невідповідність, недійсність чи розбіжність у підписах можуть прийматися лише акредитованими відповідно до чинного законодавства експертами на підставі призначеної почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду та відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції "про захист прав людини та основоположних свобод" кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 358 Кримінального кодексу України за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів передбачено кримінальну відповідальність, проте будь-яких доказів порушення кримінальної справи за фактом підробки документів стосовно декларанта митним органом не наведено.

Отже, зазначені твердження митного органу є лише припущеннями, та останнім ніяк не обґрунтовано, яким чином зазначені припущення митного органу впливають на митну вартість товару, а тому не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товару за наданими документами.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи відповідача не можуть свідчити про ознаки підробки документів, поданих позивачем під час здійснення митного оформлення товару.

Що стосується тверджень митного органу щодо того, що сертифікат якості від 13.06.2024р. №24004931 не містить посилання на інвойс або контракт, що не дає змогу однозначно ідентифікувати дану партію товару, то судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.53 МК України, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: -декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. ч. 5 і 6 ст. 52 МК України, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі продажу); якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; - якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Даний перелік є вичерпним, а відтак, встановлювати митну вартість на підставі сертифікату якості законодавчо не передбачено.

Отже, сертифікат якості не зазначений у ч.2 ст.53 МК, а тому не підтверджує митну вартість для цілей МК та не може містити розбіжностей.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що у сертифікаті від 13.06.2024р. за №24004931 є посилання на назву судна, на якому надійшов вантаж до України, порт навантаження, порт вивантаження, опис вантажу, кількість вантажу та номер коносаменту (BL), що не суперечить даним, вказаним у Коносаменті №1 від 12.06.2024р. Тобто ідентифікувати партію можливо.

Стосовно відсутності у рахунку-проформі від 16.05.2024р. №0037/2024 печатки експортера HELLAGROLIP S.A., то судова колегія зазначає, що відсутність печатки, також ніяким чином не впливає на митну вартість товару, оскільки подані до митого оформлення документи підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару.

При цьому, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи інформації щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2021р. по справі за №540/2605/18.

Разом з тим, на підтвердження вказаних тверджень у спірному рішенні про визначення митної вартості митним органом будь-яких експертних досліджень не зазначалось, а тому судова колегія вважає необґрунтованими посилання митниці у своєму рішенні на підробку документів лише з посиланням на те, що вказані документи мають ознаки цифрового редагування, мають різні підписи посадових осіб постачальника та відсутня на деяких документах печатка.

Митний орган не застосував до позивача будь-яких заходів, встановлених законодавством за надання підробних документів митному органу (порушення митних правил), що свідчить про те, що висновки митного органу ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим з огляду на вимоги чинного законодавства.

Також митний орган зазначає, що в поданій до митного оформленні копії митної декларації країни відправлення від 11.06.2024р. №24GREX89 зазначені посилання на документи, які відмінні від тих, які подані до митного оформлення. Зазначена декларація надана в поганій якості, розпливчаста та унеможливлює ідентифікацію зазначеного документа.

Разом з чим, дослідивши матеріали справи, судова колегія зазначає, що митна декларація країни відправлення від 11.06.2024р. №24GREX89 міститься інформація про інвойс, вартість товару та вагу, що дає можливість ідентифікувати зазначений документ щодо поставки по контракту від 15.05.2024р. №001/2024.

Окрім того, судова колегія вважає, що митна декларація країни відправлення від 11.06.2024р. №24GREX89 складена згідно вимог законодавства Греції і є попередньою митною декларацією, яка складається до завантаження судна і містить первинні дані. Остаточна митна декларація видається грецькою митницею на перший день наступного місяця, після експорту товару.

Більш того, судова колегія звертає увагу на те, що надання до митного оформлення поганої якості митної декларації країни відправлення жодним чином не впливає на числові значення складових митної вартості товару та не може бути окремо достатньою підставою для митного органу для неприйняття документів на підтвердження митної вартості товару за ціною контракту або ж зазначення таких відомостей як підстави для коригування митної вартості.

Отже, виявлений недолік є суто формальним та не впливає на визначення митної вартості імпортованого позивачем товару. Вказане свідчить про необґрунтованість доводу митного органу, а відтак судова колегія вважає його необґрунтованим.

Відповідно до умов контракту передбачено, зокрема, що: оплата за товар - 100% передплата від загальної суми проформи-інвойсу на користь HELLAGROLIP S.A. (пункт «Оплата»); вантаж повинен бути завантажений на одному безпечному причалі АААА Неа Карвалі, Греція. Продавець відвантажує товар на борт судна, вказаного покупцем (пункт «Завантаження»); поставка здійснюється на умовах FOB - Неа Карвалі (Греція) відповідно до правил ІНКОТЕРМС - 2010 (пункт «Інші умови»).

Як вбачається із оскаржуваного рішення, що надана платіжна інструкція не містить належних відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували факт виконання операцій за такою платіжною інструкцією. З огляду на пункт 4 частини другої статті 53 Кодексу контролюючий орган зазначає, що декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар.

Так, судовою колегією встановлено, що на підтвердження сплати до митного оформлення надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 27.05.2024р. за №79.

Відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про платіжні послуги», платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 28.07.2008 №216, зокрема п.14 розділу 2 визначено, що платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер документа для ініціювання платіжної операції (може містити цифри та літери); 2) дату складання документа для ініціювання платіжної операції (число - цифрами, місяць - цифрами або словами, рік - цифрами); 3) унікальний ідентифікатор платника або найменування (повне або скорочене) платника/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), номер рахунку платника в іноземній валюті або банківських металах, адресу платника; 4) найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг платника (назви країни і міста); 5) цифровий або літерний код іноземної валюти або банківського металу відповідно до Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року № 269) (зі змінами) (далі - Класифікатор); 6) суму платіжної операції або масу банківських металів у тройських унціях цифрами (ціла частина числа відокремлюється комою) та словами; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування отримувача/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), номер рахунку отримувача в іноземній валюті або банківських металах, на який перераховуються кошти або банківські метали (для отримувача - фізичної особи, який не має рахунку, реквізит номера рахунку не заповнюється); 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача [для банку - SWIFT-код/(BIC) або інший ідентифікатор банку отримувача; для небанківського надавача платіжних послуг отримувача - SWIFT-код/(BIC) або інший ідентифікатор банку отримувача, у якого небанківський надавач платіжних послуг має відкритий розрахунковий рахунок та номер розрахункового рахунку небанківського надавача платіжних послуг]; 9) комісійні - зазначається порядок сплати комісійних винагород (витрат) надавачу платіжних послуг платника й іншим надавачам платіжних послуг за перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металів за рахунок платника (OUR) або отримувача (BEN) або платника та отримувача (SHA), надається право надавачу платіжних послуг платника утримувати комісійну винагороду без платіжної інструкції платника; 10) призначення платежу; 11) код країни отримувача (три символи) відповідно до його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) або країни реєстрації (заповнюється платником або надавачем платіжних послуг платника); 12) ідентифікаційний код платника - для юридичних осіб зазначається код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) або обліковий номер, який присвоюється контролюючими органами, для фізичних осіб зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті/запис в електронному безконтактному носії або в паспорті проставлено слово відмова); 13) підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації; 14) резидентність - зазначає платник - фізична особа свою та отримувача резидентність словами резидент чи нерезидент під час перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металів на користь іншої фізичної особи в межах України. Надавач платіжних послуг має право передбачати в платіжній інструкції в іноземній валюті або банківських металах додаткові реквізити.

При цьому, у платіжній інструкції в іноземній валюті від 27.05.2024р. №79 міститься посилання на контракт, зазначено дату операції, суму операції у валюті - Євро, та найменування банку відправника і банку отримувача, є код відправлення. Також зазначено SWIFT CODE, що відповідає даним, зазначеним в контракті №001/2024 від 15.05.2024р. та інвойсі.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення про визначення митної вартості не вбачається, яким саме чином, обставини не зазначення в платіжній інструкції підписів (власноручних)/ електронних) відповідальних осіб платника та відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували виконання операцій за такою платіжною інструкцією, вплинули на достовірність визначення позивачем задекларованої митної вартості.

У постанові від 17 квітня 2018р. по справі №815/329/17, Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 1 березня 2023р. по справі №420/18880/21.

В постанові від 11 червня 2019р. по справі №813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Також у спірному рішенні відповідач зазначає, що доставка товару здійснювалась на підставі договору морського перевезення/фрахтування від 30.05.2024р. (надалі - Договір), укладеного між покупцем та власником судна M/V SAHIN 4, компанією SAHIN DENIZ KARA NAKLIE INS. SAN. VE TIC. LTD. STI. (далі - перевізник). Договором передбачено, що фрахт має бути сплачений перевізнику за наступними реквізитами: USD IBAN: TR89 0021 0000 0007 7895 3001 01 SWIFT CODE: VAKFTRISXX банк: VAKIF KATILIM BANKASI A.S, філія GEBZE O.S.B. Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом до Договору надано інвойс від 13.06.2024 № SD4-2024/2014 та платіжну інструкцію в іноземній валюті від 14.06.2024 № 90, які містять інформацію про реквізити оплати, зокрема рахунок IBAN: НОМЕР_2 , відмінний від передбаченого Договором. Водночас платіжна інструкція в іноземній валюті від 14.06.2024 № 90 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури, оскільки: в графі 70 «Призначення платежу» зазначено: передплата за хімічні товари, на відміну від оплати морського перевезення, як передбачено Договором; не містить підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком, або коду автентифікації, як визначено Положенням № 216.

Так, судом встановлено, що 30.05.2024р. між покупцем та власником судна M/V SAHIN 4, компанією SAHIN DENIZ KARA NAKLIE INS. SAN. VE TIC. LTD. STI. було укладено договір морського перевезення чартерна угода (С/Р) відповідно до загальних умов фрахту якого Акаунт: ТОВ «ТД «НЕЙРОН», Бульвар Дружби Народів, 9, Київ, Україна; порт завантаження:1GSB NEA KAVALI, Греція; порт розвантаження: 1GSB Ізмаїл, Україна. Фрахт має сплачуватися за реквізитами: SAHIN DENIZ KARA NAKLIE INS. SAN. VE TIC. LTD. STI; Банк: VAKIF KATILIM BANKASI A.S.; відділення: GEBZE O.S.B.; IBAN: TR89 0021 0000 0007 7895 3001 01; SWIFT код: VAKFTRRISXX.

Для підтвердження витрат на транспортування оцінюваного товару декларантом надано інвойс від 13.06.2024р. №SD4-2024/2014 та платіжну інструкцію в іноземній валюті від 14.06.2024р. №90.

В платіжній інструкції №90 від 14.06.2024р., як зазначає позивач, була допущена технічна помилка в графі «Призначення платежу», а саме пропущено слово FREIGHT правильно читати: «PREPMNT FOR FREIGHT OF CHEMISTRY GOODS TO THE CONTRACT W/N DD 30.05.2024», що в перекладі на українську: «передплата за фрахт хімічної продукції по контракту б/н від 30.05.2024».

Апеляційним судом досліджена вказана платіжна інструкція №90 від 14.06.2024р., та встановлено, що вона містить найменування отримувача, що збігається з умовами договору фрахтування, банк отримувача, SWIFT код, що також відповідає даним договору фрахтування, при цьому номер кореспондентського рахунку не співпадає з визначеним IBAN в договорі фрахтування, разом з чим він повністю відповідає даним інвойсу від 13.06.2024р. №SD4-2024/2014.

Отже, суд вважає, що декларантом надано усі документи, що підтверджують складові митної вартості, визначених п.5 ч.10 ст.58 Кодексу, а тому твердження митного органу у спірному рішенні є необґрунтованими.

Також митний орган в апеляційній скарзі зазначає, що надана до митного оформлення копія експортної митної декларації типу EU C від 11.06.2024р. №24GREX89 відповідно до законодавства Європейського Союзу є спрощеною митною декларацією, до якої згідно зі статтею 167 Регламенту (ЄС) № 952/2013 декларант зобов`язаний подати у визначені терміни додаткову декларацію. Додаткова декларація згідно інформації, зазначеної декларантом у листі від 27.06.2024, мала бути на початку липня, однак для спростування вищезазначених розбіжностей та підтвердження заявленої митної вартості товару до скарги позивачем не додана. Окремо митний орган зауважив, що дана декларація містить інформацію про проформу-інвойс № 0049/2024, що не відповідає поданій до митного оформлення № 0037/2024, та документи, що видані пізніше дати самої митної декларації, а саме коносамент від 12.06.2024 № 1 та сертифікат з перевезення (EUR. 1) від 14.06.2024 № А1370916.

Разом з чим, суд не погоджується з такими доводами митного органу з огляду на те, що відповідач при прийнятті спірного рішення, а саме рішення про визначення митної вартості товарів №500370/2024/000050/3 від 15.08.2024р. взагалі від декларанта будь яких документів не витребував, у спірному рішенні наявні посилання на лист позивача від 27.06.2024р., однак вказаний лист-пояснення декларантом був наданий митному органі при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №UA500370/2024/000035/1 від 27.06.2024р., яке в подальшому було скасоване Державною митною службою України за результатами його оскарження декларантом. У позивача, станом на дату подання до митного органу листа від 27.06.2024р., остаточна декларація країни відправлення №24GREX69 була відсутня.

Як вбачається із матеріалів справи, що Держмитслужба скасувала рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 27.06.2024р. №UA500370/2024/000035/1 від 27.06.2024р. та зобов`язала Одеську митницю прийняти нове рішення відповідно до законодавства.

Так, Одеською митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA500370/2024/000035/1 від 27.06.2024 було скасоване та прийняте нове рішення про визначення митної вартості товарів №UA500370/2024/000050/3 від 15.08.2024, відповідно до якого також було встановлено розбіжності та відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про визначення митної вартості товарів №UA500370/2024/000050/3 від 15.08.2024, однак будь яких документів відповідач під час прийняття вказаного рішення у декларанта не витребував, чим взагалі позбавив останнього надати такі докази.

Отже, позивач не міг подати додаткову декларацію до експортної декларації типу EU C від 11.06.2024р. №24GREX89, оскільки вона за митним законодавством країни відправлення була сформована лише 2.07.2024р., тобто після моменту оформлення та випуску у вільній обіг вантажу відповідачем. При прийнятті оскаржуваного рішення, тобто 15.08.2024р., як вже наголошувалося судом вище, відповідач позбавив можливості позивача подати такий документ, як і будь-які пояснення із зауважень, які були викладені у оскаржуваному рішенні.

Як вбачається із матеріалів справи, що компанія HELLAGROLIP S.A. (постачальник) має дозвіл грецької митниці на спрощену процедуру експорту, а отже EX EU/C є неповною (попередньою) експортною декларацією і заповнюється до завантаження судна (в попередній декларації відправник декларує кількість товару, ціну, умови поставки, отримувача та інше для відправлення морським судном). А остаточна експортна декларація EX EU/Y видається грецькою митницею в перший робочий день наступного місяця після експорту (в даному випадку вона була видана 02.07.2024 року, що підтверджується матеріалами справи).

В остаточній декларації всі тимчасові значення, що стосуються ваги або інших показників, подаються з їх фактичним значенням.

Позивачем надана до суду остаточна експортна декларація №24GREX69 від 2.07.2024р., які містить всі необхідні значення, разом з чим, суд звертає увагу на те, що митна декларація країни відправлення за змістом ч.2 ст.53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Відповідно до п.7 ч.3 ст.53 Митного кодексу копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 9.04.2021р. у справі за №804/5143/16.

Отже, зазначені у спірному рішенні митного органу відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом. При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Щодо витребування митним органом додаткових документів, судова колегія зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.10.2021р. у справі №804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

У цій поставної Верховний Суд звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

При цьому, судова колегія вважає, що позивачем надано всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, та не містять неточностей чи розбіжностей.

Натомість, митним органом не підтверджено належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Разом з тим, судова колегія вважає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Наявність у базі даних інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Самостійне визначення контролюючим органом ціни товару не може впливати на права та обов`язки сторін Договору, за умови їх підтвердження належними документами.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з оскаржуваного рішення, з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості митного оформлення є більшим ніж заявлено декларантом.

Разом з тим, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано Позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до безумовного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Посилання відповідача в рішеннях про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару за ціною договору.

Верховний Суд сформував правову позицію, зазначивши, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не встановлений. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДПС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанови Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №820/17417/14, від 4.09.2018р. у справі № 818/1186/17).

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме лише зазначення у рішеннях про коригування митної вартості товарів реквізитів раніше оформлених митних декларацій з вищим рівнем митної вартості товару не може вважатись належним підтвердженням законності та обґрунтованості коригування митної вартості товару за резервним методом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого товару за методом не за ціною договору, не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, не зазначив країну походження та рік виготовлення такого товару, його технічний стан, що є окремою підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що митним органом, як суб`єктом владних повноважень не доведено, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до ч.3 ст.318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.7 ст.54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи, що позивачем були надані для митного оформлення товару документи, необхідні для визначення його митної вартості, яка була задекларована, документи містять повну інформацію про митну вартість товару та її складові частини, не містять суттєвих розбіжностей, тощо, судова колегія приходить до висновку, що відмова відповідача у розмитненні товару за митною декларацією є неправомірною, а оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів - є протиправними та підлягають скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІЙ «НЕЙРОН», шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень митного органу про коригування митної вартості товарів та як наслідок визнання протиправними та скасування оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7.03.2025р. було відкрито провадження у даній справі та відстрочено Одеській митниці сплату судового збору у розмірі 36 336грн. до закінчення розгляду апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2024р. по справі №420/28022/24.

Станом на день розгляду справи документ про підтвердження сплати судового збору до суду не надходив, а тому судова колегія вважає за необхідне стягнути відстрочений судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024р. залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, Одеська обл., м.Одеса, вул.Лип Івана та Юрія, 21А, ) на користь Держави (отримувач коштів ГУК в Од.обл./Приморський р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA1015758; код класифікації доходів бюджету 22030101 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)», відомча ознака: « 81» (Апеляційні адміністративні суди) судовий збір у розмірі 36 336грн. (тридцять шість тисячі триста тридцять шість гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

О.А. Шевчук