Справа № 240/3731/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у відстроченні чи розстроченні виконання рішення суду,

зміні чи встановленні способу і порядку виконання судового рішення)

29 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/3731/21

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо перерахунку та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 позов задоволено частково, видано виконавчий лист у справі за № 10533 2021 р. від 10.09.2021.

09.05.2025 до суду надійшла заява представниці позивачки про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Просить ухвалити рішення яким спосіб і порядок виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 у справі №240/3731/21 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату їй компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 22.07.2014 у справі № 286/3535/14-а за період з 01.01.2014 по 22.07.2019, змінити на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсій у сумі 60 075,87 грн.

Заяву призначено до судового розгляду на 28.05.2025 о 15:00, про що належним чином повідомлялися сторони, які беруть участь у справі.

У визначений судом дату та час, представниця позивачки з`явилася у судове засідання, надала обґрунтовані пояснення та просила задовольнити заяву у повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з`явився.

Заслухавши пояснення представниці позивачки, перевіривши матеріали справи суд протокольною ухвалою від 28.05.2025 суд перейшов до подальшого розгляду заяви у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Відтак, поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке стосується виконавчого провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту.

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Тобто, зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

При цьому, суд при розгляді питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення може змінити спосіб та порядок виконання рішення лише у виняткових випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до пункту 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного і місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2021 №845, у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника. У разі встановлення боржнику відповідних бюджетних асигнувань після передачі до Казначейства документів та відомостей орган Казначейства здійснює заходи, спрямовані на безспірне списання коштів з рахунків боржника, визначені цим Порядком.

Норми цього пункту не застосовуються до безспірного списання з боржника за видатками, які фінансуються з місцевих бюджетів відповідно до Бюджетного кодексу України, та у разі, коли стягувачами є особи, визначені у частині другій статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Так, в обґрунтування поданої заяви позивачка вказала, що на даний час прийняте у даній справі рішення не виконане у повному обсязі, зокрема здійснено нарахування компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії у розмірі 60 075,87 грн, але не виплачено нараховану суму, у зв`язку із відсутністю відповідного фінансового призначення, встановленого Законом на відповідний рік. Вважає, що оскільки з дня набрання законної сили рішенням минуло більше трьох років, строки виплати заборгованості у сумі 60 075,87 неможливо передбачити.

Суд, проаналізувавши наявні матеріали справи, обґрунтування поданої заяви, та позицію відповідача (боржника) з приводу заяви про заміну способу виконання рішення, дійшов наступного висновку.

Як пояснила представниця позивачки у поданій заяві, що при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження встановила факт нарахування заборгованості на виконання рішення суду у розмірі 60 075,87 грн, однак така не виплачена, у зв`язку із відсутністю відповідного фінансового призначення, встановленого законом про Державний бюджет на відповідний рік. Крім того, вказала про те, що інформацію про виконання судового рішення та про нараховані, але не виплачені кошти (потребу) Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надало Пенсійному фонду України, як розпоряднику бюджетних коштів вищого рівня шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, обов`язок ведення та заповнення якої покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України. Окрім того наголосила, що станом на день надання відповіді боржником виплачена заборгованість за рішеннями суду, що набрали законної сили по 19.11.2020.

У той час, слід відмітити, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідно фінансування не може вважатися невиконанням рішення за відсутності поважних причин.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області в межах наданих повноважень вжито усіх можливих заходів для виконання даного рішення суду, зокрема нараховано заборгованість стягувачці у розмірі 60 075,87 грн та направлено звернення до Пенсійного фонду України про виділення додаткових коштів для погашення заборгованості за судовими рішеннями, які обліковуються в Реєстрі.

При цьому, суд зауважує, що приписи ст. 378 КАС України передбачають зміну чи встановлення порядку чи способу виконання рішення, яке було ухвалено судом у справі, а саме резолютивної частини рішення, яке містить висновки суду по суті позовних вимог, у зв`язку з чим, суд, здійснюючи зміну порядку чи способу виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Натомість, обставини викладені у заяві стягувачки не обґрунтовують доцільність і необхідність зміни способу та порядку виконання рішення суду.

Як вже відмічалося, частина судового рішення по справі №240/3731/21 виконана, а інша буде виконана в порядку черговості в межах наявних бюджетних призначень відповідача.

Невиконання відповідачем судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних бюджетних призначень в розумінні частини 3 статті 378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.

Відповідно до статті 23 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Водночас, слід звернути увагу на той факт, що грошові кошти у вигляді заборгованості по виплаті компенсації за невчасне виконання рішення суду, які нараховані та належать стягувачці, не є власністю Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Більш того, відомості про те, що такі кошти перебувають на рахунках Пенсійного органу, однак не виплачуються, в матеріалах справи відсутні.

Слід зауважити, що фактичне виконання судового рішення в частині виплати нарахованих коштів, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. При цьому, стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу Пенсійного фонду України) коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Аналіз викладеного, дає підстави для висновку, що виконання рішення суду у даній справі залежить саме від бюджетного фінансування, а не визначеного судом способу. З огляду на, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості нарахованої на виконання рішення суду.

Разом з тим, суд враховує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену у постанові від 24.07.2023 у справі №420/6671/18, згідно з якою стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

З огляду на викладене та враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат, суд вважає безпідставними аргументи стягувачки, наведені в заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у даній справі.

Також, слід звернути увагу, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

У той час, Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі №490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: "Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті".

Зважаючи на те, що у даній справі встановлено спосіб відновлення порушеного права позивача - зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а не стягнення конкретних сум, суд дійшов висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просить стягувачка, адже запропонований спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення суду у даній справі.

Такий висновок узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 24.07.2023 у справі №420/6671/18 та Сьомого апеляційного адміністративного суду в постанові від 20.01.2025 у справі №240/18377/23.

Враховуючи викладене, заява позивачки (стягувачки) про зміну способу і порядку виконання судового рішення, прийнятого у даній справі до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.241-243,248,378 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 в адміністративній справі № 240/3731/21 за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Єфіменко