Справа № 640/27039/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.09.2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКО» до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві №388950415 від 20.05.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що відповідальність, передбачена п.120.2 ст. 120 ПК України, може застосовуватися до платника податків виключно у разі не сплати ним штрафу, передбаченого п.50.1 ст.50 ПК України, при поданні уточнюючого розрахунку. На думку представника позивача, механіка обчислення штрафу, передбаченого п. 50.1 ст.50 ПК України, полягає в обчисленні 3-х відсотків з суми недоплати, задекларованої платником в уточнюючому розрахунку. Тобто, якщо внаслідок подання уточнюючого розрахунку такої недоплати до бюджету не виникає, то у платника відсутній обов`язок у вигляді сплати штрафу, передбаченого п.50.1 ст.50 ПК України.
Так, представник позивача зауважив, що позивачем були подані уточнюючі розрахунку до декларації за січень 2021 року, які були прийняті податковим органом, що підтверджується квитанціями, а показники останніх мали були внесені до інтегрованої картки платника.
Таким чином, як вказує представник позивача, фактичне значення рядку 18 податкової декларації за січень 2021 року змінилось на значення «-1 535», а отже, у підприємства був відсутній обов`язок щодо сплати штрафу, передбаченого п.50.1 ст. 50 ПК України, оскільки недоплата в бюджет за вказаними уточнюючими розрахунками відсутня.
Проте, на думку представника позивача, податковим органом при проведенні перевірки безпідставно не враховано всіх обставин щодо спірних правовідносин, та надано оцінку з урахуванням тільки третього уточнюючого розрахунку, поданого 15.03.2021, що в свою чергу призвело до помилкового нарахування штрафних санкцій.
30.09.2021 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до абз.1, 4 п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Згідно п. 120.2 ст. 120 Податкового кодексу України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
17.02.2025 року зазначена справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на супровідному листі, та за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями остання передана для розгляду судді Горбалінському В.В.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі пункту 200.10 статті 200, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 та у порядку статті 76 Податкового кодексу України посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2021 року, наданої підприємством ТОВ "ДАНКО" (податковий номер - 32727466).
Враховуючи викладене, у висновку акта перевірки вказано, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 50.1, статті 50, глава 2, розділу ІІ Кодексу, в результаті чого в уточнюючих розрахунках не нараховано штрафні санкції у зв`язку з самостійним виправленням помилок. Дане порушення тягне за собою накладення штрафної санкції відповідно до вимог пункту 120.2 статті 120 розділу V Кодексу у розмірі 5% від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
Відтак, правомірність винесеного Головного управління ДПС у м. Києві податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із пунктом 36.1. статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Відповідно до пункту 49.1статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Пунктом 50.1 статті 50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 травня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Розділом VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21 (надалі також - Порядок № 21), визначено порядок заповнення уточнюючого розрахунку.
Уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу.
Пункт 2 зазначеного розділу Порядку № 21 визначає, що у графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, що виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється. У графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення. У графі 6 відображається сума помилки (абсолютне значення).
Пунктами 5, 6 розділу VI Порядку № 21 визначено, що у разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх звітних періодах не вплинуло на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за один звітний період, в якому вносяться відповідні зміни. Такий уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Значення графи 6 рядка 21 уточнюючого розрахунку (як збільшення, так і зменшення) враховується у рядку 16.2 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок.
У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх періодах впливатиме на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за кожний звітний період, у якому значення рядка 21 декларації впливало на значення рядка 18 чи рядка 20.2.
Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний сплатити штраф, нарахований відповідно до абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 18.1 (п. 7 розділу VI Порядку № 21).
Порядок №422 визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Зі змісту п. 2 розд. ІІI Порядку № 422 випливає, що з метою обліку сум бюджетного відшкодування в інтегрованій картці платника відображаються облікові операції щодо сум, які заявлені платниками до відшкодування згідно із податковою звітністю.
Пунктом 3 підрозділу 6 розділу III Порядку № 422 передбачено, що після рознесення до ІКП інформації про суму відшкодування ПДВ на рахунок платника або зменшення такої суми за уточненим розрахунком, поданим до раніше поданої звітності, в ІКП платника зменшується залишок бюджетного відшкодування за відповідний звітний (податковий) період, а у разі його недостатності відбувається зменшення позитивного сальдо розрахунків платника з бюджетом, у разі відсутності позитивного сальдо виникає податковий борг.
За правилами абз. 2 пп. 2 п. 4 розд. IV Порядку № 422 за уточнюючими Звітними документами в ІКП відображається різниця між грошовим зобов`язанням, зазначеним у поданому раніше Звітному документі, та грошовим зобов`язанням, розрахованим з урахуванням виявлених платником помилок, штрафу та пені (у разі заниження грошового зобов`язання), визначені самостійно платником, якщо інше не передбачено формою Звітного документа.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в інтегрованій картці платника відображається у тому числі різниця між грошовим зобов`язанням, зазначеним у поданому раніше звітному документі, та грошовим зобов`язанням, розрахованим з урахуванням виявлених платником помилок згідно первинних показників (коригування), зазначених у поданому та прийнятому фіскальним органом уточнюючому розрахунку.
При цьому, показники поданого платником та прийнятого у визначеному законом порядку податкового документа, зокрема, уточнюючого розрахунку до податкової декларації, є обов`язковими для відображення та відповідного коригування у інтегрованій картці платника.
Судом встановлено, що позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2021 року - 15.02.2021 року.
Однак, як вказує представник позивача, ТОВ «ДАНКО» самостійно виявлено помилки у поданій податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2021 року.
Внаслідок вказаного, як встановлено судом, ТОВ «ДАНКО» було подано 4 уточнюючих розрахунку податкових зобов`язань з податку з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, а саме:
- уточнюючий розрахунок від 24.02.2021 року, яким задекларовано зменшення суми податку на додану вартість в сумі «-412 863»;
- уточнюючий розрахунок від 26.02.2021 року, яким задекларовано зменшення суми податку на додану вартість в сумі «-5 595 589»;
- уточнюючий розрахунок від 13.03.2021 року, яким задекларовано збільшення суми податку на додану вартість в сумі «6 008 452»;
- уточнюючий розрахунок від 15.03.2021 року, яким задекларовано зменшення суми податку на додану вартість в сумі «- 7 895 723».
Отже, враховуючи викладене, судом встановлено, що 13.03.2021 року ТОВ «ДАНКО» виявлено помилки у поданій податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2021 року та подано уточнюючий розрахунок від 13.03.2021 року, яким задекларовано збільшення суми податку на додану вартість в сумі «6 008 452».
Згідно пункту 7 Розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28 січня 2016 року № 21 (з урахуванням змін, внесених наказом №381 від 23.03.2019), платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний сплатити штраф у розмірі трьох відсотків від суми заниження, нарахований відповідно до абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 18.1.
Проте, сума штрафу, яка повинна була бути нарахована платником позивачем самостійно в уточнюючому розрахунку від 13.03.2021 року, у зв`язку з виправленням помилки (при позитивному значенні гр.6 р. 18), не розрахована та не вказана.
Відповідно до пункту 120.2. статті 120 Кодексу, невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків на підставі пункту 114.1 статті 114 Податкового Кодексу відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 Податкового Кодексу.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що ТОВ «ДАНКО» в порушення вимог законодавства не нараховано штрафну санкцію у розмірі 3 відсотки від самостійно виявленого факту заниження податкового зобов`язання за січень 2021 року у розмірі 6 008 452 грн., внаслідок чого контролюючим органом правомірно та обґрунтовано застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 5 відсотків від самостійно виявленого факту заниження податкового зобов`язання за січень 2021 року у розмірі 6 008 452 грн.
При цьому, суд не бере до уваги інші уточнюючі розрахунку, яким також здійснено коригування податкового зобов`язання за січень 2021 року, оскільки подання інших уточнюючих розрахунків, яким виявлено факт завищення податкового зобов`язання, не може бути підставою для відповідача не враховувати поданий уточнюючий розрахунок, яким виявлено факт заниження податкового зобов`язання.
Так, Податковим кодексом України визначено лише два способи виправлення помилок у податковій звітності: 1) подання уточнюючого розрахунку; 2) відображення уточнених показників в податкових деклараціях наступних податкових періодів. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом, зокрема, у своїй постанові від 01.10.2019 у справі №822/1868/15.
Верховним Судом, зокрема, у своїй постанові від 24.02.2020 року у справі №520/1186/19 висловлено правову позицію, згідно якої чинне податкове законодавство не визначає порядку внесення виправлень саме до поданого з помилками уточнюючого розрахунку, втім, враховуючи приписи статті 50 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з положеннями Порядку №21, виправлення такої помилки має відбуватись шляхом подання нового уточнюючого розрахунку до податкової декларації, з урахуванням показників попередньо поданого уточнюючого розрахунку (з помилками). При цьому Верховним Судом у вказаній постанові зазначено, що відповідальність за подання податкової звітності покладається саме на платника податку, що, в свою чергу, зобов`язує останнього здійснювати таке подання у чіткій відповідності до вимог Податкового кодексу України.
У зв`язку з зазначеним, враховуючи положення проаналізованого законодавства, встановлені обставини справи та судову практику у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відповідно, у задоволенні позову слід відмовити.
Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно до ст. 139 КАС України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський