Справа № 344/19924/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 344/19924/24 пров. № А/857/12883/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Прачук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року у справі №344/19924/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції №1 в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Бедрія Романа Петровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Пастернак І.А., час ухвалення м. Івано-Франківськ, місце ухвалення не вказано, дата складання повного тексту 19.03.2025),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції №1 в Івано-Франківській області лейтенант поліції Бедрій Роман Петрович, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови серії ЕНА №3242515 від 11.10.2024 року в справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою інспектора 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульно поліції №1 в Івано-Франківській області лейтенант поліції Бедрій Роман Петрович від 11.10.2024 року, серії ЕНА №3242515 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 126 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. За обставинами адміністративного правопорушення встановлено, що 11.10.2024 року о 13 год. 18 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Національної Гвардії, 31 водій керуючи транспортним засобом не пред`явив на вимогу посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів чим порушив п. 2.4.а. ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, була оформлена на місці та копія постанови не була вручена особі, щодо якої її оформили. З винесеною постановою ОСОБА_1 був категорично незгідний, оскільки, даного правопорушення не допускав, його зупинка поліцейським була безпідставною, він не порушував ПДР України та не був причетним до скоєння ДТП. Вважає, що в даному випадку притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором патрульної поліції відбулось за умов явного та упередженого відношення інспектора поліції до водія ОСОБА_1 , без з`ясування усіх фактичних обставин справи. Зокрема, підставою до зупинки та перевірки у водія ОСОБА_1 документів стали твердження поліцейського (відповідача) про наявність у нього інформації з електронної бази даних щодо відсутності страхового полісу на вказаний автомобіль.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3242515 від 11.10.2024 року, винесену інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції №1 в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Бедрієм Романом Петровичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема апелянт вказує на те, що судом під час розгляду справи абсолютно необґрунтовано не враховано надані відповідачем докази під час прийняття рішення у справі, чим знівельовано засади та завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки особу, що порушила правила дорожнього руху, обов`язкові до дотримання всіма учасниками дорожнього руху, не притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно особа не виховується в дусі додержання законів, запобігання правопорушень, зміцнення законності.

Апелянт звертає увагу на те, що пред`явлення документів водієм на вимогу працівника поліції є обов`язком водія, а не його правом, і не може залежати від настрою, бажання, упередженості чи сумніву особи в діях працівника поліції. Спростування факту вчинення особою правопорушення та оскарження рішення уповноваженої особи про притягнення до адміністративної відповідальності може бути здійснено у встановленому законом порядку. Відмова пред`явити документи на вимогу працівника поліції є окремим правопорушенням за яке передбачена адміністративна відповідальність. Крім цього, перш ніж проводити розгляд справи працівник поліції, як уповноважена особа, встановлює особу водія щодо якого буде здійснюватися розгляд справи і який надалі користуватиметься процесуальними правами згідно статті 268 КУпАП.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовну відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання.

Відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що з постанови інспектора 2 взводу 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції №1 в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Бедрія Р.П., серії ЕНА №3242515 від 11.10.2024 року, ОСОБА_1 11.10.2024 року о 13:18 год. керуючи транспортним засобом BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Івано-Франківськ по вул. Національної Гвардії, 31, не пред`явив на вимогу посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, та поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.4.а. ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення в розмірі 425 грн. штрафу.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем не надано до суду жодного належного чи допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Пунктом 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Аналогічні положення закріплені також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови слугувало порушення ним приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме відсутність поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З наявного у справі відеозапису, встановлено, що після зупинки автомобіля позивача, інспектор поліції повідомив підставу зупинки - пункт 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з відсутністю в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей щодо наявності закріпленого за автомобілем страхового полісу цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В свою чергу, підставою для зупинки транспортного засобу відповідач вказує п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», є вчинення ним порушення пункту 2.4 «а» ПДР України - непред`явлення посвідчення водія відповідної категорії та чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Водночас, твердження відповідача про те, що підставою для зупинки транспортного засобу стала наявність інформації про вчинення ним порушення пункту 2.4 «а» ПДР України - непред`явлення посвідчення водія відповідної категорії та чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є таким, що не ґрунтується на нормах Закону, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР України), на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до пунктів 21.2, 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, в тому числі відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі страхового полісу є неправомірними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.03.2019 по справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 по справі № 161/7068/16-а.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла до висновку, що в межах цих конкретних правовідносин, за встановлених судом обставин, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови доказів, які би свідчили про вчинення позивачем порушення ПДР, та як наслідок, у поліцейського не виникло підстав, зокрема, вимагати у водія договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Управлінням Служби безпеки України 22.04.2016 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, тому водій був звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на час складання спірної постанови та не міг вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3242515 від 11.10.2024 року, винесена відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень підлягає скасуванню, провадження по справі відносно , ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП закриттю.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2025 року у справі №344/19924/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28.05.2025