Справа № 152/552/25
Суддя: Войнаровський І. В.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/552/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 травня 2025 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Войнаровського І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Герасимчук Анастасія Сергіївна до інспектора ВП №2 (м. Шаргород) Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Котиги Володимира Сергійовича, ВП №2 (м. Шаргород) Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, ГУНП у Вінницькій області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

у с т а н о в и в :

18 квітня 2025 року представника позивача звернулася до суду із зазначеним вище позовом.

В обґрунтування позову зазначила, що 16 березня 2025 року інспектором відділення поліції №2(м. Шаргород) Жмеринського району відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Котигою Володимиром Сергійовичем винесено постанову серія ЕНА №4286050 від 16 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 20400 грн. Відповідно до змісту постанови, 16 березня 2025 року о 20 год. 58 хв. в м. Шаргород по вулиці Свято Миколаївська водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 не користувався ременем безпеки та будучи позбавленим права керування усіма видами транспортних засобів від 30 квітня 2024 року Шаргородським районним судом, об`єднано по ст. 36 КУпАП, чим передбачена відповідальність ч. 4 ст. 126 КУпАП.

27 березня 2025 року до Жмеринського РВП ВП №2 ГУНП у Вінницькій області направлено адвокатський запит вих. №198 від 27 березня 2025 року щодо надання належним чином засвідчених копій матеріалів справи, відеозаписів з службового автомобіля, нагрудних відео реєстраторів поліцейських на якому зафіксовано факт зупинки ОСОБА_1 , огляду на стан сп`яніння, складання протоколу про адміністративне правопорушення та належним чином засвідчених копій документів щодо прийнятого рішення за скаргою ОСОБА_1 щодо незаконних дій працівників поліції. Відповідно до відповіді №87774-2025 від 03 квітня 2025 року Жмеринського РВП ВП №2 ГУНП у Вінницькій області, яку отримано адвокатом Герасимчук А.С. 08 квітня 2025 року, стало відомо про наявність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №4286050 від 16 березня 2025 року винесеної інспектором відділення поліції №2 (м. Шаргород) Жмеринського району відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Котигою Володимиром Сергійовичем. Про вказану постанову ОСОБА_1 не було відомо, в порушення ч. 1 ст. 285 КУпАП не надсилалась ОСОБА_1 , а тому він був позбавлений права оскаржити зазначену постанову в строк десять днів встановлений ст. 289, 291 КУпАП. Оскаржувану постанову відповідача вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню судом. Вказаного правопорушення позивач не вчиняв. Зазначає, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу. Відповідно до диспозиції ч. 5 ст. 121 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами. Відповідно до диспозиції ч. 4 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Вказує, що дані норми є бланкетними і лише описують безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки особи. Відповідач як суб`єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивача, проте, такі докази відсутні. Відповідачем не було вжито таких заходів. Також вказує, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами. Вважає, що доказова база в даному випадку має бути спрямована саме на доведенні порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами. Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, а тому доказова база в даному випадку має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом особою та те, що така особа є позбавленою права керування транспортними засобами. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу). Однак, будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були вирішенні клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Вважає, що своїми діями, ОСОБА_2 грубо порушив вимоги ст. ст. 278,279 КУпАП. Постанова ЕНА №4286050 від 16 березня 2025 року винесена поліцейським Котига В.С. з порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та КУпАП, порушень у процедурі розгляді адміністративної справи, відсутність наявних фактичних даних. Представник позивача просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора відділення поліції №2(м. Шаргород) Жмеринського району відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Котиги Володимира Сергійовича у справі про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року прийнято до розгляду цю позовну заяву та відкрити провадження у справі. Розгляд адміністративної справи постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті без виклику сторін призначено на 28 квітня 2025 року. Запропоновано відповідачеві до 13 березня 2025 року, у тому числі на електронну адресу суду, подати відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим статтею 162 КАС України. Зобов`язано ВП №2 (м. Шаргород) Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області у строк до 28 квітня 2025 року подати через канцелярію Шаргородського районного суду Вінницької області матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі яких було накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення (а.с.29-30).

28 квітня 2025 року розгляд адміністративної справи відкладено на 30 травня 2025 року, у зв`язку перебування головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню (а.с.54).

Сторони належним чином повідомлялися про дату та час розгляду справи. При цьому, 23 квітня 2025 року від представника відповідача ГУНП у Вінницькій області до суду найшов відзив на позову заяву, в якому він вказує, що Головне управління Національної поліції у Вінницькій області заперечує у повному обсязі проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що 16.03.2025 у м. Шаргород Жмеринського району відносно ОСОБА_1 було винесено постанову, серії ЕНА № 4286050 від 16.03.2025, по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами та за порушення правил користування ременями безпеки. Вказує, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР). Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух»: «Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам та організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух». Згідно п. 1.3. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух": «До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин». Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух»: «Кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку; автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - особам, які досягли 18-річного віку; автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії BE, C1E, CE), а також призначеними для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - особам, які досягли 19-річного віку; автобусами, трамваями і тролейбусами (категорії D1, D, D1E, DE, T) - особам, які досягли 21-річного віку. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії». Згідно п. 2 та п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше; В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів; В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми; С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів); С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів); D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16; D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16; ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів; Т - трамваї та тролейбуси. Відповідні умови передбачені також для допуску до керування сільськогосподарською технікою, що встановлено Положенням про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 1994 р. N 217. Вказує, що із наведеного слідує, що особа має право керувати транспортним засобом за умови отримання посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»: «Водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/ лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством». Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух»: «Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами». Тому забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення. За порушення даної норми встановлено відповідальність, передбачену ч. 4 ст. 126 КУпАП. Також згідно п. 2.3.в ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію»: «Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі». Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: ч. 5 ст. 121, ч. 4 ст. 126 КУпАП. Таким чином, поліцейські уповноважені здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 та ч. 4 ст. 126 КУпАП. Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про Національну поліцію»: «Поліція здійснює інформаційноаналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених законом. Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності: 1) формує реєстри та бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України; 2) користується реєстрами та базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади; 3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу; 4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями». Таким чином, в межах виконання покладених завдань та повноважень поліція формує відповідні бази даних, а також користується реєстрами та базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України та інших органів державної влади. Згідно п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами, яке набрало законної сили, протягом трьох робочих днів із моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, зазначеної в цьому рішенні. Таким чином, постанова про позбавлення права керування транспортними засобами надходить до органів Національної поліції, а інформація щодо прийнятого рішення вноситься до відповідних баз даних та є доступною для перевірки. У базах даних МВС наявна інформація щодо реєстрації транспортних засобів та посвідчень на право керування транспортними засобами. Порушення правил користування ременями безпеки є порушенням ПДР та являється адміністративним правопорушенням. Також відповідно до ст. 1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану»: «Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень». Під час перевірки документів у позивача на всій території України діяв особливий правовий режим воєнний стан. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»: «Водій зобов`язаний на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством». Перелік документів передбачених ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» не є вичерпним. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію»: «Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні». Таким чином, відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, а також з відеотехніки, що перебуває у чужому володінні являється доказом у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2024 року, справа № 152/269/24, накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2024 року залишено без змін рішення Шаргородського районного суду Вінницької області. Оскаржувану постанову винесено відносно позивача 16 березня 2025 року, тобто після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення відповідного права. Вказує, що позивачеві було достовірно відомо про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, що останнім не заперечується згідно змісту позовної заяви та останній був присутній під час розгляду справи. Окрім того, позивач оскаржував рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне позбавлення права керування транспортними засобами для водія. Тому, позивач, будучи ознайомлений зі змістом протоколу та інкримінованим правопорушенням, а також прийнятим по справі рішенням мав усвідомлювати наслідки та реальну можливість ознайомитися з відповідною постановою у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Вказує, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП у повному обсязі, при цьому положення даної норми не встановлюють обов`язку зазначення доказів в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а також їх долучення до примірника, який вручається особі щодо якої розглянуто справу, а також зобов`язують лише зазначення опису встановлених обставин та нормативного акту, що передбачає відповідальність. Інформація із інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також інших баз даних МВС насить офіційний характер та підлягає використанню у службовій діяльності поліцейського, а відтак носить доказове значення. Перевірка особи за наявними базами даних та виявлення факту правопорушення являється підставою для реагування у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності, при цьому є загальновідомим той факт, що є неможливим долучення відповідної інформації до постанови по справі про адміністративне правопорушення під час розгляду справи на місці вчинення правопорушення. Одночасно зазначає, що притягуючи особу до адміністративної відповідальності за результатами перевірки по наявних базах даних поліцейський фактично констатує наявність відповідної інформації у базах даних МВС. Посилаючись на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 вказує, що визначений частиною другою статті 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Тому, позивач посилаючись на ряд обставин зобов`язаний їх підтвердити належними та допустимими доказами. Представник відповідача просить залишити постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА № 4286050 від 16.03.2025, без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, інспектора ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Котиги Володимира Сергійовича про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення без задоволення (а.с.33-42).

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи, вивчивши докази, якими обгрунтовує свою позицію позивач, відзив відповідача, суд доходить висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

Судом встановлено, що 16 березня 2025 року в м. Шаргород Вінницької області по вул. Чудо Михайлівська, 36, інспектором відділення поліції №2 (м. Шаргород) Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Котигою Володимиром Сергійовичем винесено постанову серії ЕНА № 4286050 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. У постанові вказано, що 16 березня 2025 року о 20 годині 58 хвилин в м. Шаргород по вул. Свято-Миколаївська, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 не користуючись ременем безпеки та будучи позбавленим права керування усіма видами транспортних засобів від 30 квітня 2024 року Шаргородським районним судом (а.с.32).

З фрагменту відеозапису, який знаходиться DVD-R диску, наданого ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та після зупинки транспортного засобу перебував за кермом автомобіля та не користувався ременем безпеки. В подальшому працівником поліції повідомлено про відеофіксацію відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію». ОСОБА_1 було запропоновано надати свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб та посвідчення водія. Надавши працівникам поліції документи, працівник поліції запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в КНП «Шаргородська міська лікарня» та повідомив, що у разі відмови, буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. В подальшому працівником поліції встановлено, що ОСОБА_1 керує автомобілем, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Під час спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 жодних клопотань не заявляв. Не отримавши чіткої відповіді, щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, працівник поліції перейшов до складання протоколу про адміністративне правопорушення. В подальшому відеозпис розпочинається з приміщення лікарня, де працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про складення протоколу про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП та постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Після складання протоколу та постанови, працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 надати пояснення та оголошено суть адміністративних правопорушень. При цьому, працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 отримати постанову, однак останній не скористався таким правом (а.с.33).

З інформації про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вбачається, що постанова серії ЕНА № 4286050 про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 не направлялася (а.с.21).

Таким чином, на момент керування транспортним засобом позивач був не пристебнутим ременем безпеки та будучи позбавленим права керування транспортними засобами, що встановлення працівниками поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно з п. «в» п. 2.3. Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній руху» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП, наступає при керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами

Згідно з ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Із змісту позовної заяви вбачається, що представник позивача не наводить жодних обставин, згідно яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Вказує лише на те, що відносно ОСОБА_1 було складено оспорювану постанову і що останній не вчиняв адміністративного правопорушення. Також посилається на відсутність доказів на підтвердження порушення ПДР, хоча жодним чином не спростовує перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Також представником позивача вказано, що про оспорювану постанову ОСОБА_1 не було відомо, однак з фрагменту відеозапису вбачається, що працівником поліції оголошено про таку постанову. При цьому, не вказано чи був присутній ОСОБА_1 при складанні відносно нього оспорюваної постанови, чи відмовлявся від отримання її копії. З постанови, долученої до матеріалів справи, вбачається що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії постанови. Отже, якщо останній був незгідний з її винесенням, то навпаки, мав би отримати таку копію і вказати на відсутність порушень з його боку. Вказані дії позивача суд розцінює як намагання уникнути від адміністративної відповідальності.

Відтак, на підставі наведеного, відповідачем інспектором ВП №2 (м. Шаргород) Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Котигою В.С.правомірно визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Додатково суд враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, інспектором правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а відтак заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.

З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП, повністю підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд приходить до висновку, що оспорювана постанова серії ЕНА №4286050 від 16 березня 2025 року винесена інспектором у межах повноважень, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283-284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті, вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи те, що відповідачами відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України доведено правомірність дій інспектора, у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 9, 77, 78, 139, 242-246, 286 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Герасимчук Анастасія Сергіївна до інспектора ВП №2 (м. Шаргород) Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Котиги Володимира Сергійовича, ВП №2 (м. Шаргород) Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, ГУНП у Вінницькій області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Войнаровський