Справа № 372/1562/25
Суддя: Висоцька Г. В.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/1562/25
Провадження № 2-а-43/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судових засідань Куник О.В, позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив скасувати постанову № 483 від 13.03.2025 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 13.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № 483 за справою про адміністративне правопорушення та визнано громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 17000 грн. 00 коп. Зокрема, в постанові зазначено наступне: «07 березня 2025 року о 10 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено правопорушення, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мав при собі недійсний військово-обліковий документ, а саме довідка від 26.03.2022 року № 7, а також не оновив персональні та військово-облікові дані у встановлений законом строк, а також не з`явився за викликом по повістці № 168798 від 19.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ОСОБА_2 ), чим порушив ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзц. 1 та 3 ч.1 ст.22, абзц. 6 ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим порушив частину 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та тягне за собою накладання штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На розгляді справи ОСОБА_1 був присутній, проте докази чи пояснення, які б повністю виправдовували правопорушення не надав».

Позивач зазначив, що не погоджується із вказаною постановою, оскільки не належить до визначених правових дефініцій «військовозобов`язаний», «резервіст» в тому числі на момент оголошення мобілізації (з урахуванням строку її продовження), оскільки 1999 року був засуджений вироком суду за тяжкий злочин, а отже є таким, що виключений з військового обліку. Відтак, Позивач не зобов`язаний дотримуватись норм мобілізаційного законодавства, а також правил військового обліку. Позивач зазначає, що у останнього наявна довідка (видана замість військового квитка), яка є військово-обліковим документом. Також вказав, що жодних повісток ним отримано не було, відтак посилання Відповідача на нібито інформування про дату, місце та час є протиправним. І як висновок, обставини викладені у постанові №483 від 13.03.2025 не відповідають дійсності, і така постанова підлягає скасуванню.

27.03.2025 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

30.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача Хребета С.І. надійшло клопотання, яке суд розцінює як відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позов є необґрунтованим, та таким, що ґрунтується на надуманих та завідома неправдивих даних позивача. Зазначив, що позивач безпідставно посилається на те, що він не є військовозобов`язаним, оскільки така інформація про виключення його з військового обліку відсутня. У зв`язку із змінами в законодавстві, положення ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», яке передбачало виключення із військового обліку громадян України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину виключено. Довідка, яка видана замість військово-облікового документу не є не є таким документом, оскільки законодавством передбачено чіткі форми встановлених документів, що вважаються військово-обліковими документами, зокрема, посвідчення про приписку до призовної дільниці, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та військово-обліковий документі згідно Порядку військовий квиток. Також зазначив, що обов`язок військовозобов`язаного з`явитись за викликом до відповідного ТЦК та СП встановлений не повісткою, а законом, і не тільки для військовозобов`язаних, призовників та резервістів, а я також для громадян, яким у тому числі є позивач.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позицію викладену у відзиві підтримав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_3 винесено постанову № 483 (надалі - постанова) за справою про адміністративне правопорушення та визнано мене - громадянина ОСОБА_1 (надалі - Позивач) винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КупАП) та накладено на Позивача адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Зокрема, в постанові зазначено наступне: «07 березня 2025 року о 10 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено правопорушення, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мав при собі недійсний військово-обліковий документ, а саме довідка від 26.03.2022 року № 7, а також не оновив персональні та військово-облікові дані у встановлений законом строк, а також не з`явився за викликом по повістці № 168798 від 19.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ОСОБА_2 ), чим порушив ч.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзц. 1 та 3 ч.1 ст.22, абзц. 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим порушив частину З статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та тягне за собою накладання штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На розгляді справи ОСОБА_1 був присутній, проте докази чи пояснення, які б повністю виправдовували правопорушення не надав».

Позивачем вказану постанову отримано того ж дня, а саме: 13 березня 2025 року.

Враховуючи зміст постанови Позивач вважає, що вона винесена із порушенням норм чинного законодавства України, оскільки обставини зазначені в ній не відповідають дійсності.

У оскаржуваній постанові зазначено, що « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мав при собі недійсний військово-обліковий документ, а саме довідка від 26.03.2022 року № 7».

На противагу цьому позивач стверджує, що вказана довідка №7 від 26.03.2022 року видана замість військового квитка, і є тим військово-обліковим документом.

Суд погоджується із зазначеним з огляду на таке.

Так, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 (із змінами) «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» (надалі - Постанова) зазначено: «Установити, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чин шості цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка».

Пунктом 14 Постанови зазначено: «військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках:

- взяття громадянина на військовий облік як призовника, військовозобов`язаного або резервіста;

- якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного;

- зміни категорії щодо військового обов`язку;

- відсутності місця для внесення змін;

- невідповідності відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зазначеним у пункті 3 цього Порядку;

- втрати (зіпсування);

- виявлення бажання змінити військово-обліковий документ, який був виданий до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.

Призовникам військово-обліковий документ на бланку оформляється та видається районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом».

З урахуванням вищевикладених норм, законодавством України не встановлено обов`язку (як міри належної поведінки) оформлювати та отримувати громадянином України військово-обліковий документ за затвердженою формою згідно вище викладеної постанови.

Крім того, суд повторно зазначає, що вказаною Постановою встановлено чинність виданих до набрання її юридичної сили військово-облікових документів.

Таким чином, посилання Відповідача на нібито порушення правил військового обліку в цій частині є протиправним та таким, що не відповідає дійсності.

Щодо не оновлення персональних та військово-облікових даних ОСОБА_1 суд зауважує наступне.

Пунктом 22 постанови КМУ від 16 травня 2024 року № 560 окрім іншого, встановлено, що: Резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ. Резервісти та військовозобов`язані, у яких відсутній (які втратили) військово-обліковий документ, уточнюють свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ, де вони перебувають на військовому обліку. У такому разі під час уточнення облікових даних їм оформляється військово-обліковий документ.

Як вбачається із позовної заяви та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 добросовісно вважав і на даний час вважає себе невійськовозобов`язаним, тобто виключеним із військового обліку через судимість, і тому не вбачав необхідності оновлювати дані.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 в неоновленні даних є недоведеною, так як особа добросовісно розраховувала про відсутність в неї такого обов`язку.

Щодо заявленого у постанові факту не з`явлення ОСОБА_1 за викликом по повістці № 168798 від 19.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Кагарлик) суд вважає за необхідне зазначити, що Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в чинній редакції) встановлено: Громадяни зобов`язані: - з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів в України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх при значення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Позивач стверджує, що жодних повістко про виклик його до будь-якого територіального центру комплектування та соціальної підтримки він не отримував.

Пунктом 41 постанови № 560 від 16 травня 2024 року зазначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора:

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки підчас уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».

Представником відповідача до його клопотання долучено копію повістки №168798, в якій зазначено про необхідність ОСОБА_1 з`явитися 19.08.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (Кагарлик).

Відповідно до п. 29 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», у повістці зазначаються:

- прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

- найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;

- мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

- місце, день і час явки за викликом;

- найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою;

- прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

- реєстраційний номер повістки;

- роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Однак, вказана повістка не може бути прийнята судом як належний доказ повідомлення ОСОБА_1 , оскільки така не містить обов`язкових реквізитів, а саме: найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання, печатки.

Також відсутні відомості про отримання такої повістки ОСОБА_1 , адже на самій повістці №168798 присутня розписка (яка при отриманні має бути заповнена адресатом та містити дату отримання та підпис отримувача, та відрізана від самої повістки).

Також відсутні відомості про направлення такої повістки засобами поштового зв`язку.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Разом з тим, питання наявності у ОСОБА_1 статусу військовозобов`язаного чи його відсутність у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року №3633-ІХ, який набув чинності 18.05.2024 року, не може бути предметом розгляду даної справи, оскільки предметна підсудність у такій категорії справ належить Київському окружному адміністративному суду.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з цим, відповідно до примітки статті 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Тобто, законодавець чітко визначив умову, за якої, зокрема, положення статті 210-1 КУпАП не застосовуються, а саме: за наявності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України, розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України, а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру. Отже, накладення штрафу за не оновлення військово-облікових даних без повної та всебічної перевірки доступності цієї інформації в інших базах є необґрунтованим та свідчить про недотримання вимог чинного законодавства України.

При цьому, в оскаржуваній постанові Відповідачем не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем і не могли бути одержані самостійно суб`єктом владних повноважень по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими органами.

Отже, маючи можливість отримати інформацію про позивача як військовозобов`язаного з відомчих реєстрів та Реєстрів, відповідачем її не було використано, що доводить відсутність всебічного та повного встановлення всіх обставин справи.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Ч. 1, ч. 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, оцінюючи надані в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, перевіряючи чи прийнято відповідачем постанову обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, пропорційно, суд приходить до висновку, оскільки відповідачем належним чином не доведено належними і допустимими доказами факту вчинення позивачем правопорушення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 72, 77, 79, 159, 250, 251, 255, 286, 293 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову № 483 від 13.03.2025 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ч. З ст.210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька