Справа № 640/2447/21
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Справа № 640/2447/21 Провадження №ЗП/280/676/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі ГУ ДПС у м. Києві, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 № 0-2658, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 63408,42 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилається на приписи Податкового кодексу України та зазначає, що контролюючим органом безпідставно винесено податкове повідомлення-рішення зі сплати податку на нерухоме майно (комплекс), відмінне від земельної ділянки, оскільки вказана будівля не підпадає під оподаткування передбачене. Наголошує, що об`єкт, який належить позивачу на праві власності, поширюється запроваджена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України пільга та зазначене нерухоме майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Крім того, вказує, що оскаржене податкове повідомлення-рішення у випадку не розповсюдження на нього пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України повинно було надіслано саме юридичній особі ТОВ «Амал-агро».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. ст. 257-262 КАС України.

Відповідач позов не визнав, 13.05.2021 надав до суду відзив (вх. №03-14/75337/21), в якому зауважує, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статус будівлі сільськогосподарських товаровиробників не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Разом з тим зазначає, що позивач станом на 2020 рік не перебуває на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності та не використовує власне нерухоме майно для сільськогосподарського товаровиробництва, а тому підстави для застосування пп. "ж" пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

24.03.2025 матеріали адміністративної справи №640/2447/21 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Батрак І.В.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 28.03.2025 прийнято справу №640/11110/20 (ЗП/280/661/25) до свого провадження, продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному ст. 262 КАС України.

21.04.2025 від представника відповідача на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі (вх. №19279), у яких наголошує, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником. Позивачем не доведено того факту, що він є сільськогосподарським товаровиробником та використовував вищевказані об`єкти нерухомого майна безпосередньо у своїй сільськогосподарській діяльності. Таким чином, вважає, що у відповідності до вимог ПК України контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснено обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та прийнято податкове повідомлення-рішення 30.06.2020 № 0-2658, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік. З урахуванням наведеного вище, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ? об`єкту нежитлової нерухомості: комплекс, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6753,30 кв.м.

Право власності зареєстроване 17.07.2009 за позивачем на підставі договору купівлі-продажу, номер 1893, виданого 30.06.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В., що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (індексний номер витягу: 255086412; дата, час формування: 30.04.2021 09:32:20), який міститься в матеріалах справи.

30.06.2020 ГУ ДПС у м. Києві на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.53 та пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України сформоване податкове повідомлення-рішення № 0-2658, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на суму 63408,42 грн, яке направлено позивачу засобами поштового зв`язку та отримано останнім.

Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду із даним позов про його скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

У силу ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ПК України).

Пунктом 6.3 ст. 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Так, згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Зокрема, підпунктом "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, у редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII, чинній з 01.01.2019, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України дає підстави для висновку, що його застосування передбачає наявність двох умов одночасно, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.5 будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до групи 125 «Будівлі промислові та склади» (розділ 1 «Будівлі», підрозділ 12 «Будівлі нежитлові») належить клас 1251 «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу 1252 «Резервуари, силоси та склади» належать, зокрема: склади спеціальні товарні, складські майданчики, склади універсальні, склади та сховища інші.

Отже, аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати з 01.01.2019 є правовий статус будівлі.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.

Як встановлено судом та свідчать матеріали справи, позивачу належить на праві приватної власності 1/2 придбаного (17.07.2009 за договором купівлі-продажу, номер 1893, виданим 30.06.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В.) об`єкт нежитлової нерухомості (комплекс, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6753,30 кв.м, право власності за позивачем зареєстроване 17.07.2009.

Разом з тим, суд наголошує, що для звільнення особи від сплати податку за нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, необхідна наявність двох складових: об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що в даному випадку доведено матеріалами справи) та іншої - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) повинен бути сільськогосподарським товаровиробником.

Водночас, законодавець ставить у залежність використання сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Отже, спірним у цій справі є питання того, чи є позивач, як фізична особа, сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18.

Поряд з цим на користь висновку, що нормою пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Так, не є об`єктом оподаткування будівлі споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Резервуари, силоси та склади" (код 1252) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Разом із цим, на підтвердження факту використання нерухомого майна у вигляді нежитлових будівель, а саме: комплексу, за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-а, як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури, позивачем жодних доказів до матеріалів справи не надано.

При цьому, матеріалами справи не підтверджено, що згадані будівлі використовуються позивачем, як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури, що унеможливлює застосування податкової пільги до об`єкта оподаткування.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.

В той час, суд зазначає, що пільга встановлена пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження для сільськогосподарських виробників.

Таким чином, віднесення нежитлової будівлі до відповідного класу не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє до осіб на яких розповсюджується податкова пільги, визначена пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Крім того, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що факт використання спірної нерухомості, як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури у власній підприємницькій діяльності позивачем не доведено, а тому у останнього відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Посилання позивача на те, що комплекс, за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Б. Хмельницького, буд. 19-а, загальною площею 6753,30 кв.м належить ТОВ «Амал-агро», але податкове-повідомлення з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки від 30.06.2020 № 0-2658 по даному об`єкту надійшло позивачу не приймається судом до уваги, оскільки Реєстр права власності на нерухоме майно сформований станом на 30.04.2021 свідчить, що власником цієї нежитлової будівлі залишається позивач.

Таким чином суд дійшов висновку, що прийняте ГУ ДПС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 30.06.2020 № 0-2658 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За правилами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 243, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак