Справа № 640/3837/21
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/3837/21
РІШЕННЯ

іменем України

28 травня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо невиконання вимог статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" щодо відновлення виконавчого провадження на підставі рішення суду та не розгляду і ненадання відповідей на численні звернення ОСОБА_1 . Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вжити заходів щодо невідкладного відновлення виконавчого провадження №60125870 та здійснення виконавчих дій в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" копію постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження №60125870 надіслати ОСОБА_1 .. Стягнути з Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.02.2020 у сп раві № 640/24402/19 визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. від 25.11.2019 про закінчення виконавчого провадження № 60125870 за виконавчим листом від 19.09.2019 № 826/15884/18.

На підставі зазначеного рішення суду позивач звернувся 12 лютого 2020 року до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про відновлення виконавчого провадження № 60125870. Згідно з Реєстром поштових відправлень дане відправлення 326) вручено адресату 13.02.2020 року, Відповіді на заяву від 12.02.2020 не отримав, виконавче провадження не відновлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825-IX (в редакції Закону №3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України.

За результатами розподілу, справа №640/3837/21 передана на розгляд та вирішення Хмельницького окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.03.2025, головуючим суддею визначено Шевчука О.П.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/8431/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Ухвалою суду від 17.04.2025 витребувано в управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) докази щодо відновлення виконавчого провадження № 60125870 з виконання виконавчого листа виданого згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2019 у справі № 826/15884/18.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені судом належним чином, що не перешкоджає розгляду справи по суті в письмовому проваджені згідно ч.9 ст.205 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2019 у справі № 826/15884/18, залишене постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 в частині без змін, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії щодо виплати з 01 січня 2018 року пенсії ОСОБА_1 у розмірі, виходячи з основного розміру пенсії 90 процентів грошового забезпечення відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та здійснити виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат.

19 вересня 2019 року позивач звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження згідно з виконавчим документом.

Згідно з постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23.09.2019 відкрито виконавче провадження № 60125870 з виконання виконавчого листа № 826/15884/18, виданий Окружним адміністративним судом м. Києва 19.09.2019 року.

04 грудня 2019 року позивачем отримано постанову державного виконавця від 25.11.2019 про закінчення виконавчого провадження, при цьому в мотивувальній частині постанови зазначено, що «рішення суду боржником не виконано в повному обсязі, а саме не проведено відповідні виплати стягувану, які передбачені рішенням суду; матеріали виконавчого провадження не містять доказів того, що боржником вчинялись дії направлені на здійснення виплати пенсії та фактичне і повне виконання рішення суду».

Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.02.2020 у справі № 640/24402/19 визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. від 25.11.2019 про закінчення виконавчого провадження № 60125870 за виконавчим листом від 19.09.2019 № 826/15884/18.

На підставі зазначеного рішення суду позивач звернувся 12 лютого 2020 року до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про відновлення виконавчого провадження № 60125870. Згідно з Реєстром поштових відправлень дане відправлення 326) вручено адресату 13.02.2020 року.

Однак, відповіді на заяву від 12.02.2020 не отримав, а також виконавче провадження відповідачем не відновлено.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій є Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404).

Відповідно до ст.1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до положень пункту першого частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст.75 Закону №1404-VIII.

Згідно з вимогами ст. 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувану визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Суд зазначає, що враховуючи те, що постанова відповідача від 25.11.2019 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 19.09.2019 №826/15884/18, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва, є скасованою, оскільки органом державної виконавчої служби рішення суду фактично в повному обсязі не виконане, а тому виконавче провадження підлягало відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Суд зазначає, що матеріали справи підтверджують отримання державним виконавцем рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року по справі № 640/24402/19, однак доказів відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 19.09.2019 №826/15884/18, до суду надано не було, що свідчить про протиправну бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо невиконання вимог статті 41 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд також звертає увагу відповідача, що позивач неодноразово звертався до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із зверненнями (скаргами) щодо відновленнями виконавчого провадження згідно рішення суду, які були вручені відповідачу, що підтверджується матеріалами справи, однак відповідей не отримував, що на думку суду є протиправною бездіяльністю.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, що остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вжити заходів щодо невідкладного відновлення виконавчого провадження №60125870 та здійснення виконавчих дій в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Стосовно вимог щодо стягнення з Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України, якою визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, приписами ч.ч 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України де передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини частина 1 статті 1167 Цивільного кодексу України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дану частину позовних вимог позивач мотивував тим, що неправомірними діями відповідача, йому нанесено моральні збитки.

З урахуванням обставин справи, наявних у справі письмових доказів факт заподіяння моральної шкоди позивачем не доведено, позаяк позивачем не зазначено, в чому саме полягають моральні страждання, їх характер та тривалість, з яких міркувань останній виходив визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, а тому в задоволенні вимог, щодо стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо невиконання вимог статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" щодо відновлення виконавчого провадження № 60125870 на підставі рішення суду та не розгляду і ненадання відповідей на численні звернення ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відновити виконавче провадження №60125870 згідно положень ст.41 Закону України "Про виконавче провадження".

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (вул. Олекси Тихого, 32,м. Київ,03056 , код ЄДРПОУ - 43315602)

Головуючий суддя О.П. Шевчук