Справа № 380/3942/25
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 рокусправа № 380/3942/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Хмелик І.А.,

за участі:

представника позивача Бабин А.С.,

представника відповідача Черевка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Інноваційно-промислового підприємства «Електрон» дочірнього підприємства ПрАТ «Концерн-Електрон» (вул. Стороженка, 12, м. Львів, ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Інноваційно-промислового підприємства «Електрон» дочірнього підприємства ПрАТ «Концерн-Електрон» до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ш» Головного управління ДПС у Львівській області №49830/13-01-04-07/22412772 від 18.11.2024 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.11.2024 ним отримано податкове повідомлення-рішення №49830/13-01-04-07/22412772 від 18.11.2024, яким, за порушення правил сплати грошового зобов`язання, позивачу нараховано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 5% (24903,57 грн.) за затримку на 1 календарний день сплати зобов`язань в сумі 498071,43 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Позивач не погоджується із спірним рішенням, оскільки сплата 30.07.2024 року платежу з податку на нерухоме майно за 2-й квартал 2024 відбулася відповідно до встановлених вимог п. 266.10.1 Податкового кодексу України, а зазначені в Акті перевірки висновки щодо невчасної сплати узгодженої суми податкових зобов`язань нашим підприємством є хибними та не відповідають дійсним обставинам.

Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 02.04.2025.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що за результатами камеральної перевірки встановлено, що ІПП «Електрон» - дочірнього підприємства ПрАТ «Концерн-Електрон» порушено п. 287.3 ст. 287ПК України, а саме - порушення термінів сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010400), що тягне за собою відповідальність у вигляді штрафних санкцій передбачених ст. 124 ПКУ.

Відповідач вказує, що про терміни сплати узгодженого податкового зобов`язання інформація міститься в інтерактивному календарі на сайті ДПС та у відкритій частині електронного кабінету платника податку та знаходиться у вільному доступі. Для забезпечення виконання обов`язку зі сплати податкового зобов`язання платник податків був обізнаний з інформацією щодо бюджетного рахунку, який розміщено на сайті ДПС та в електронному кабінеті платника податку.

Позивач самостійно визначив та подав Податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та Додаток 2, в яких задекларував суми податкових зобов`язань до сплати. Вказана декларація складена і підписана відповідно до статті 48 Кодексу, та подана у спосіб визначений діючим законодавством.

Зауважує, що позивачем не подавалась до податкового органу заява про неможливість виконання платником податків податкового обов`язку згідно Порядку №225 та прийняття контролюючим органом рішення щодо неможливості своєчасного виконання позивачем свого податкового обов`язку не здійснювалось.

В даних правовідносинах визначення терміну сплати грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, щокварталу до 30 числа місяця, то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну, отже - 29.07.2024. Водночас коли у тесті визначено «включно до 30 числа», то останнім днем виконання такого зобов`язання буде 30 число місяця.

Наголошує, що відповідно до абз. б пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України, передбачено сплату до 30-го числа, без уточнення «включно», отже граничним терміном є 29-те число.

Вважає, що спірне податкове повідомлення - рішення прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити в задоволенні позову.

02.04.2025 підготовче засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого-судді на лікарняному.

23.04.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 07.05.2025.

07.05.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 21.05.2025.

21.05.2025 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в судовому засіданні 28.05.2025 о 12:30 год.

Заслухавши думку, представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Фінансово-лізингова компанія «Електрон-Лізинг» дочірнє підприємство ПрАТ «Концерн-Електрон» 09.12.2024 було перейменовано у Інноваційно-промислове підприємство «Електрон» дочірнє підприємство ПрАТ «Концерн-Електрон».

Відповідно до п. 266.1 ст. 266 ПК України позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

На підставі підп. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20 розділу І, п. 75.1 ст. 75 розділу ІІ Податкового кодексу України, у порядку, визначеному п. 76.2 ст. 76 розділу ІІ Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Львівській області провело камеральну перевірку ФЛК «Електрон-Лізинг» щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, про що складено Акт від 11.11.2024 №47850/13-01-04-07/22412772.

Згідно вказаного Акту, проведеною перевіркою встановлено: документ, яким узгоджено суму податку , дата подання документу (звітності) 29.07.2024, дата фактичної сплати 30.07.2024, кількість днів прострочення 1, сума податкового боргу 498071,43 грн., сума штрафних санкцій 24903,57 грн.

За результатами проведення камеральної перевірки встановлено порушення ФЛК «Електрон-Лізинг» вимог п.57.1 ст.57, п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України №2755-Vl від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями, а саме порушення термінів сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що тягне за собою відповідальність у вигляді штрафних санкцій передбачених ст. 124 ПКУ. Про терміни сплати узгодженого податкового зобов`язання інформація міститься в інтерактивному календарі на сайті ДПС та у відкритій частині електронного кабінету платника податку та знаходиться у вільному доступі. Для забезпечення виконання обов`язку зі сплати податкового зобов`язання платник податків був обізнаний з інформацією щодо бюджетного рахунку, який розміщено на сайті ДПС та в електронному кабінеті платника податку. ФЛК «Електрон-Лізинг» самостійно визначив та подав декларацію податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в яких задекларував суми податкових зобов`язань до сплати. Вказані декларації складені і підписані відповідно до статті 48 Кодексу, та подана у спосіб визначений діючим законодавством. При цьому за попередні звітні періоди своєчасно та в повному обсязі сплачував задекларовані суми з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. В електронному кабінеті платника засобами податкового календаря контролюючий орган нагадує терміни декларування та сплати податків. Таким чином ФЛК «Електрон-Лізинг» було обізнано з вимогами Кодексу в частині своєчасності та повноти сплати плати за землю податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у визначені законодавством терміни, а також з порядком перерахування узгодженого грошового зобов`язання до бюджету. За даними ІТС «Управління документами» ГУ ДПС у Львівській області з боку платника податків, відсутнє інформування ГУ про обставини, які звільняють від фінансової відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань. Отже платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання.

На підставі Акту від 11.11.2024 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ш» №49830/13-01-04-07/22412772 від 18.11.2024, яким, за порушення правил сплати грошового зобов`язання затримку на 1 календарний день сплати грошового зобов`язання в сумі 498071,43 грн., до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції штраф у розмірі 5% (24903,57 грн.).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, 06.12.2024 позивач подав скаргу до Державної податкової служби України.

За результатами розгляду скарги позивача, ДПС України 04.02.2025 винесло рішення №3295/6/99-00-06-03-02-06, яким залишено оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням, наведеним у пп. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

В силу обов`язків, закріплених у ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до вимог статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.

Грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню (п. 56.11 ст. 56 ПК України).

Відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральною, відповідно до п. 75.1.1 ст. 75 ПК України, вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, в силу вимог пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, є предметом камеральної перевірки.

Відповідно до п.п. 266.9.1 п.266.9 ст. 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Згідно пп. 266.7.5 п.266.7 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного ППР) платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Відповідно до абз. «б» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Як свідчать матеріали справи, позивач самостійно визначив та подав податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік, у якій задекларував суми податкових зобов`язань до сплати. Згідно рядка 6.1. податкової декларації величина податкового зобов`язання за податковий (звітній) період нашого підприємства становила - 1 992 306,15 грн, квартальний внесок - 498 076,56 грн.

12.02.2024 позивачем подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2-й квартал 2024 року (реєстраційний номер ).

30.07.2024 позивачем сплачено обов`язковий платіж з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 498076,56 грн. за 2-й квартал 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.07.2024 №3266 (а.с. 18).

Проте, за результатами проведеної камеральної перевірки позивача, відповідач встановив, що позивачем прострочено сплату грошового зобов`язання у розмірі 498076,56 грн. на 1 календарний день.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За змістом пункту 109.3 статті 109 ПК України у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктом .2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Згідно з п. 112.2 ст. 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Пунктом 112.7 статті 112 ПК України зазначено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

Звичайна вина в податковому праві, з огляду на зміст пункту 112.2 статті 112 ПКУ, наявна тоді, коли особа не вжила достатніх заходів для того, щоб поводитися розумно, добросовісно і з проявами належної обачності під час вчинення дій або бездіяльності, за які передбачено фінансову відповідальність, і ці обставини було доведено контролюючим органом. Причому усі наведені обставини мають бути наявними у сукупності (нерозумно, недобросовісно та без належної обачності). Тобто, щоб визнати особу винною, потрібно довести, що вона діяла водночас і нерозумно, і недобросовісно, і без належної обачності, при цьому, маючи змогу поводитися належними чином.

На відміну від цього, умисна вина наявна в тому разі, коли особа не лише не вжила достатніх заходів для того, щоб зберігати належну розумність, добросовісність та обачність, але також і вчинила певні конкретні діяння, спрямовані на невиконання податкового обов`язку.

Абзацом 2 пункту 109.1 статті 109 ПКУ встановлено, що умисність діяння полягає в удаваному, цілеспрямованому створенні умов, які не можуть мати іншої мети, крім як порушення податкового законодавства чи іншого законодавства, що контролюється податковими органами. Цілеспрямоване створення умов для невиконання податкових обов`язків за своїм характером має відрізнятися від власне невиконання податкового обов`язку. Іншими словами, не можна визнати вчинене податкове правопорушення умисним лише за наявності самого факту невиконання вимог законодавства. Невиконання податкового обов`язку - це наслідок, який має бути результатом (1) або невжиття платником податків належних заходів з метою виконання такого обов`язку (і тоді правопорушення буде просто винним), (2) або цілеспрямованих діянь, метою яких є створення умов для невиконання вимог закону (і тоді правопорушення буде умисним).

Пункт 124.1 статті 124 ПКУ (в редакції, чинній з 01 січня 2021 року) передбачає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 124.2 статті 124 ПКУ діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 124.3 ст. 124 ПКУ діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Отже, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п.п. 124.1-124.3 статті 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України.

Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу.

В противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру.

Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Отже, необхідною умовою притягнення платника податків до фінансової відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого пунктами 124.1-124.3 статті 124 ПК України, є наявність умисних дій та вини такого платника податків, що зумовлює обов`язок контролюючого органу під час перевірки встановити доведеність обставин, які б свідчили про цілеспрямоване створення платником податків умов, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.

Із змісту спірного податкового повідомлення-рішення слідує, що контролюючим органом застосовано до позивача штраф в розмірі 5 відсотків від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання, як за діяння, передбачені пунктом 124.1 статті 124 ПК України.

Водночас, суд зауважує, що в акті перевірки контролюючим органом не зазначено обставини та не доведено фактів, які свідчили б про умисне порушення платником податків строку сплати грошового зобов`язання.

Крім того, не видається можливим встановлення у межах камеральної перевірки таких обставин, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, оскільки згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Суд зазначає, що умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є: встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте невжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак, невжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчиненні податкового правопорушення.

Отже, Податковим кодексом України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.

Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.ч. 1, 2 ст. 252 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦК України).

Частинами 2, 3 ст. 254 ЦК України визначено, що до строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Згідно ч. 1. ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Верховний Суд у постановах від 27.09.2022 у справі № 918/1195/21, від 25.04.2018 у справі № 803/350/17, від 25.04.2018 у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018 у справі № 927/490/18 зробив правові висновки, що прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

З огляду на норму абз. «б» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України (податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом), суд робить висновок, що останнім днем, коли позивач мав право сплатити грошове зобов`язання, є 30.07.2024, внаслідок чого висновок податкового органу про те, що 29.07.2024 є останнім днем виконання такого зобов`язання є помилковим.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Ш» №49830/13-01-04-07/22412772 від 18.11.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ш» Головного управління ДПС у Львівській області №49830/13-01-04-07/22412772 від 18.11.2024.

3. Стягнути на користь Інноваційно-промислового підприємства «Електрон» дочірнього підприємства ПрАТ «Концерн-Електрон» (вул. Стороженка, 12, м. Львів, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) 3028,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 28.05.2025 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович