Справа № 420/28008/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28008/24
Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024р. по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАВРІЯ-В» до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби про визнання протиправним та скасування рішення та картки,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024р. ТОВ «ТАВРІЯ-В» звернулося до суду із позовом до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000194/2 від 21.03.2024р.;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2024/000357 від 21.03.2024р..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою митного оформлення ввезених товарів до Одеської митниці ним було надано митну декларацію 24UA59U0. Проте, митним органом прийнято рішення про відмову в митному оформленні у вигляді Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА 500500/2024/000357 з таких причин: відповідно до ст.55 МК України прийнято рішення про коригування митної вартості 21.03.2024 року № UА500500/2024/000194/2. Поставлений товар було випущено у вільний обіг за результатом сплати позивачем різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Позивач вважає прийняті відповідачем рішення протиправними, оскільки з наданих документів безсумнівно і однозначно можна встановити вартість придбаного товару та відсутні будь-які суперечності та неповнота в наданих документах, які могли б вплинути на вартісні характеристики оцінюваного товару, а відповідач формально послався на ненадання повного переліку витребуваних документів, не зазначивши які саме обґрунтовані сумніви щодо вартості товару залишились не усунутими.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UА500500/2024/000194/2 від 21.03.2024р..

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UА500500/2024/000357 від 21.03.2024р..

Стягнуто з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Таврія- В» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 213,72грн..

Не погодившись із даним судовим рішенням, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем були надані для митного оформлення товару усі документи, необхідні для визначення його митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість товару та її складові частини, не містять розбіжностей, то відмова відповідача у розмитненні товару за митною декларацією є неправомірною, а оскаржувані рішення є протиправним та підлягають скасуванню.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 1.04.2019р. між фірмою Yiwu Unigator Trading Co., Ltd (Продавець) та ТОВ «Таврія- В» (Покупець) укладено Договір №323.

Згідно з п.2.1. Договору, Продавець зобов`язується у строк та у порядку, встановленому даним Договором, передати Товар Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та оплатити його Продавцеві.

Відповідно до п.2.2. Договору, назва, асортимент та кількість товару, ціна за одиницю товару, порядок оплати, умови поставки та інші умови визначаються цим Договором та Специфікаціями.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 1.04.2021р. до Договору №323, сторони вирішили викласти п.4.4. Договору в новій редакції: « 4.4. оплата товару здійснюється у валюті Долари США, у формі банківського переказу на рахунок Продавця в наступному порядку: 100% вартості партії товару на підставі комерційного інвойсу за окрему партію товару протягом 90 календарних днів з моменту відвантаження товару».

21.03.2024р. декларантом з метою здійснення митного оформлення поставленого товару за вказаним Договором №323 до Одеської митниці була подана митна декларація №23UA59U0, а також документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: пакувальний лист б/н від 4.01.2024р., рахунок-фактуру (інвойс) №3106051 від 4.01.2024р., сертифікат про походження товару №24С620000196/01578 від 18.01.2024р., страховий поліс №PYIE74E02092 від 18.01.2024р., зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №323 від 1.04.2019р., доповнення до зовнішньоекономічного договору (додаткова угода) №1 від 1.04.2021р., доповнення до зовнішньоекономічного договору(контракту) специфікацію №77 від 4.01.2024р., копію митної декларації країни відправлення №24SІ94J9 від 14.03.2024р., копію митної декларації країни відправлення №00055396 від 15.01.2024р., рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №UA00085861 від 15.03.2024р., довідку про вартість перевезення до митного кордону України №SІЕV0011590 від 15.03.2024р., банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 20.02.2024р..

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія- В» митну вартість поставлених товарів визначило за основним методом, за ціною договору щодо товарів які імпортуються (вартість операції).

Одеська митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого по зазначеній митій декларації, встановила, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митні вартість товарів, а саме:

1) Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Відповідно до специфікації від 4.01.2024 №77 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 1.04.2019 №323 оплата за товар здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту відвантаження товару (дати зазначеної в коносаменті). Проте до митного оформлення відповідні банківські платіжні документи та коносамент не подавались.

2) згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Сума страхування зазначена у наданому страховому документі PYIE74E02092 від 18.01.2024 не відповідає загальній вартості товарів зазначеній у інвойсі FFAU3106051 від 04.01.2024.

3) в копії митної декларації країни відправлення від 15.01.2024 №

00055396 не зазначено умови поставки.

4) в рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг №UA00085861 від 15.03.2024р. вказаний договір №SC6527 від 10.04.2017р., який не надавався до митного оформлення.

Враховуючи вищезазначене, з посиланням на ч.3 ст.53 МКУ декларанту у рішенні про коригування митної вартості №UA500500/2024/000194/2 від 21.03.2024р. запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) переклад митної декларації країни відправлення на українську мову; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

21.03.2024р. декларантом ТОВ «Таврія-В» було надано лист від 21.03.2024р. №21/03, яким декларант повідомив, що додаткові документи надаватися не будуть.

На підставі вказаного, 20.02.2023р. Одеською митницею за результатами розгляду поданих документів прийнято рішення №UA500500/2023/000154/2 про коригування заявленої позивачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу.

Також, Одеська митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/000357.

Поставлений товар було випущено у вільний обіг за результатом сплати позивачем різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Позивач, вважаючи протиправними вказані рішення митного органу, звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень митного органу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до п.23,24 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст.50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Приписами ч.1,2,3 ст.52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями ч.3 ст.53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити такі обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.1,2 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Приписами ч.1 ст.57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

У відповідності до ч.2,3 ст.57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Положеннями ч.9 ст.58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.

Частиною 8 ст.57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного розгляду справи, що 1.04.2019р. між фірмою Yiwu Unigator Trading Co., Ltd (Продавець) та ТОВ «Таврія- В» (Покупець) укладено Договір №323.

На умовах визначених договором та на підставі супроводжувальних документів Продавець (Yiwu Unigator Trading Co., Ltd) здійснив поставку на адресу Покупця відповідного товару в номенклатурі, кількості і цінам, згідно супроводжувальних документів.

Що стосується посилань митного органу на те, що позивачем до митного оформлення відповідні банківські платіжні документи та коносамент не подавались, то судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до специфікації від 4.01.2024р. за №77 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 1.04.2019р. №323 оплата за товар здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту відвантаження товару (дати зазначеної в коносаменті).

Проте позивач надав разом з МД банківський документ від 20.02.2024р. №3001 про оплату за Договором №323 по інвойсу FFAU3106051 суму 71 921,94дол.США, що відповідає 100% сумі вказаної у інвойсі на поставлений за МД товар, а тому підстав отримувати коносамент у відповідача не було.

Водночас позивач надав коносамент за №COSU73841400 від 20.01.2024р., в якому вказаний порт завантаження Нінбо Китай, порт вивантаження Копер Словения.

Так, виходячи з того, що коносамент оформлений 20.01.2024р., а митна декларація подана для митного оформлення до відповідача 21.03.2024р., то відповідно відведений 90 денний термін згідно договору на оплату товару ще не настав, проте оплата за товар проведена 100% згідно вищевказаного банківського документу ще 20.02.2024р.

Що стосується посилань митного органу на те, що згідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Сума страхування зазначена у наданому страховому документі PYIE74E02092 від 18.01.2024р. не відповідає загальній вартості товарів зазначеній у інвойсі FFAU3106051 від 4.01.2024р., то судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до Специфікації №77 від 4.01.2024р., яка є невід`ємною частиною зовнішньоекономічного договору (контракту) від 1.04.2019р. за №323, ціна на товар розуміється згідно умов CIF Koper, (відповідно до «Інкотермс-2010») і включає вартість завантаження товару у продавця, вартість всіх митних формальностей в країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість тари, вартість пакування та маркування товару, вартість перевезення, страхування, не включаючи податки і мита на території України.

Згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов`язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення, та обов`язок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару, тоді як у покупця відсутній обов`язок на укладення договору перевезення та страхування (пункти A3, Б3 умов поставки CIF за Інкотермс 2010).

Отже, положеннями Договору з посиланням на Правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010 передбачено, що страхування здійснює виключно Продавець.

Таким чином, судова колегія вважає, що декларант не повинен був надавати жодного документу, що стосується страхування, оскільки витрати на страхування ніс продавець, вони включені до ціни на товар та не є складовими митної вартості. Натомість, якщо митниця має сумніви щодо включення витрат на страхування до ціни товару чи вважає, що здійснене додаткове страхування, то саме митниця повинна довести наявність цього факту.

Що стосується тверджень митного органу, що в копії митної декларації країни відправлення від 15.01.2024р. №00055396 не зазначено умови поставки, то судова колегія зазначає, що декларація країни відправлення є документом, який складається та подається до митних органів Китаю саме продавцем товару, вимоги до її форми та заповнення встановлені законодавством Китаю. Позивач не має жодної можливості будь-яким чином впливати на відомості, які зазначаються у цьому документі. При цьому також слід наголосити, що експортна декларація є допоміжним (не обов`язковим) документом для митного оформлення.

Що стосується умов поставки та географічного пункту переходу відповідальності за товар, то ці відомості вказані у поданому до митного оформлення Інвойсі №FFAUFFAU106051 від 4.01.2024р., в якому вказано умови поставки CIF Koper. Та у відповідній графі митної декларації країни відправлення від 15.01.2024р. №00055396 міститься номер інвойсу FFAUFFAU106051 від 4.01.2024р., що повністю ідентифікує дану декларацію з поставкою оцінюваного товару.

Стосовно того, що в рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг №UA00085861 від 15.03.2024р. вказаний договір №SC6527 від 10.04.2017р., який не надавався до митного оформлення.

Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, що стосуються перевезення товару з порту Копер до м.Одеса на склад позивача, декларантом Позивача до митного органу було подано такі документи: -автотранспортну накладну №1590 від 14.03.2024р.; -довідку про вартість перевезення до митного кордону України № SIEV0011590 від 15.03.2024; - рахунок на оплату транспортно- експедиційних послуг № UA00085861 від 15.03.2024

Рахунок від компанії ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» №UA00085861 від 15.03.2024 на оплату транспортно-експедиційних послуг, за маршрутом KOPER (Словенія) - ODESSA (Україна), на загальну суму 277 188,05 грн. (283 322,46 грн з ПДВ), містить транспортні витрати на кожному етапі прямування вантажу: локальні послуги на території Словенії (47 150,01 грн.), послуги з міжнародного автоперевезення вантажу за маршрутом Копер, Словенія - митний перехід Чоп, Україна (119 619,61 грн.), послуги з міжнародного автоперевезення вантажу за маршрутом митний перехід Чоп, Україна -м.Одеса, Україна (79 746,40 грн.), транспортно-експедиційні послуги на території України(30 672,03 грн.);

-Довідка про вартість перевезення до митного кордону України №SIEVO011590 від 15.03.2024р. про вартість перевезення Товару з порту Копер (Словенія), до п/п Чоп, Україна- до митного кордону України (119 619,61 грн.).

Вартість локальних послуг на території Словенії 47 150,01 грн. + вартість послуг з міжнародного автоперевезення вантажу за маршрутом Копер, Словенія - митний перехід Чоп, Україна 119 619,61грн. = 166 769,62грн. - сума, відображена у «Довідці про вартість перевезення до митного кордону України» №SIEV0011590 від 15.03.2024р. від компанії ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА», тобто вищевказані документи містили повні відомості про транспортні витрати, які були понесені позивачем.

При цьому, судова колегія зазначає, що ч.2 ст.53 МК України (яка передбачає надання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів) не визначено конкретних вимог щодо виду таких документів та інформації, яка додатково повинна там зазначатися, а тому надані позивачем довідки є належними документами, що містять відомості про вартість перевезення товарів.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів (Постанова ВС № 804/16553/14 від 31.05.2019 року).

Як вже було зазначено вище, що митний орган здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

Проте, судова колегія зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Наявність у базі даних інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

За таких обставин, судова колегія вважає, що під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Щодо витребування митним органом додаткових документів, судова колегія зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.10.2021р. у справі №804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

У цій поставної Верховний Суд звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

При цьому, судова колегія вважає, що позивачем надано всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, та не містять неточностей чи розбіжностей.

Натомість, митним органом не підтверджено належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Разом з тим, судова колегія вважає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Наявність у базі даних інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Самостійне визначення контролюючим органом ціни товару не може впливати на права та обов`язки сторін Договору, за умови їх підтвердження належними документами.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з оскаржуваного рішення, з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості митного оформлення є більшим ніж заявлено декларантом.

Разом з тим, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано Позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до безумовного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Посилання відповідача в рішеннях про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару за ціною договору.

Верховний Суд сформував правову позицію, зазначивши, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не встановлений. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДПС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанови Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №820/17417/14, від 4.09.2018р. у справі № 818/1186/17).

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме лише зазначення у рішеннях про коригування митної вартості товарів реквізитів раніше оформлених митних декларацій з вищим рівнем митної вартості товару не може вважатись належним підтвердженням законності та обґрунтованості коригування митної вартості товару за резервним методом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого товару за методом не за ціною договору, не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, не зазначив країну походження та рік виготовлення такого товару, його технічний стан, що є окремою підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що митним органом, як суб`єктом владних повноважень не доведено, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до ч.3 ст.318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.7 ст.54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи, що позивачем були надані для митного оформлення товару документи, необхідні для визначення його митної вартості, яка була задекларована, документи містять повну інформацію про митну вартість товару та її складові частини, не містять суттєвих розбіжностей, тощо, судова колегія приходить до висновку, що відмова відповідача у розмитненні товару за митною декларацією є неправомірною, а оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів - є протиправними та підлягають скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Таврія-В», шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень митного органу про коригування митної вартості товарів та як наслідок визнання протиправними та скасування оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7.03.2025р. було відкрито провадження у даній справі та відстрочено Одеській митниці сплату судового збору у розмірі 3 633,6грн. до закінчення розгляду апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7.01.2025р. по справі №420/19053/24.

Станом на день розгляду справи документ про підтвердження сплати судового збору до суду не надходив, а тому судова колегія вважає за необхідне стягнути відстрочений судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024р. залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, Одеська обл., м.Одеса, вул.Лип Івана та Юрія, ) на користь Держави (отримувач коштів ГУК в Од.обл./Приморський р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA1015758; код класифікації доходів бюджету 22030101 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)», відомча ознака: « 81» (Апеляційні адміністративні суди) судовий збір у розмірі 8 656,47грн. (вісім тисяч гривень шістсот п`ятдесят шість гривень сорок сім копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.А. Шевчук