Справа № 160/23267/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
27.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з моменту звернення за перерахунком пенсії (04.07.2024 року), із зарахуванням періоду роботи з 01.01.2004 року по 30.11.2005 року; з 01.12.2005 року по 02.10.2006 року; з 01.03.2008 року по 28.02.2011 року; з 01.03.2011 року по 16.05.2014 року; з 01.11.2014 року по 02.08.2016 року; з 03.08.2016 року по 31.05.2020 року та з 01.06.2020 року по 21.09.2021 року, до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи позивача.
08.10.2024р. до суду відповідачем на виконання вимог ухвали від 02.09.2024р. надано завірену належним чином копію пенсійної справи позивача. Правом на подання відзиву на позовну заяву станом на час розгляду справи відповідач не скористався.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, призначену відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , зокрема, з розрахунку стажу, в тому числі пільгового (форма РС-право) встановлено, що період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 30.11.2005 року; з 01.12.2005 року по 02.10.2006 року; з 01.03.2008 року по 28.02.2011 року; з 01.03.2011 року по 16.05.2014 року; з 01.11.2014 року по 02.08.2016 року; з 03.08.2016 року по 31.05.2020 року та з 01.06.2020 року по 21.09.2021 року зараховано до її пільгового стажу за Списком №2 проте в одинарному розмірі (кратність « 1»).
Позивач, не погоджуючись з таким розрахунком її пільгового стажу, 04.07.2024р. звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про зарахування періодів роботи з 01.01.2004 року по 30.11.2005 року; з 01.12.2005 року по 02.10.2006 року; з 01.03.2008 року по 28.02.2011 року; з 01.03.2011 року по 16.05.2014 року; з 01.11.2014 року по 02.08.2016 року; з 03.08.2016 року по 31.05.2020 року та з 01.06.2020 року по 21.09.2021 року до її пільгового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, а також про проведення відповідного перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з не залежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За змістом абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 114 Закону №1058-IV визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
За приписами п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV право на призначення пенсії на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Відповідно до положень ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
При цьому, пунктами 20-22 Порядку №637 визначено особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.
Так, відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Вищевказані норми свідчать про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи іншими документами, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Отже, лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Водночас, приписами ст.60 Закону №1788-ХІІ передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом Закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час призначення позивачу пенсії в межах цього спору, діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Статтею 1 Закону України «Про подолання туберкульозу в Україні» визначено, що туберкульоз це інфекційне захворювання, викликане мікобактерією туберкульозу.
Відповідно до переліку особливо небезпечних, інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я №133 від 19 липня 1995 року, туберкульоз є особливо небезпечною інфекційною хворобою.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства охорони здоров`я від 15 березня 2004 року №17-02-08/153, робота, зокрема, у туберкульозних санаторіях вважається роботою у інфекційних закладах (відділеннях).
Відповідно до довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.01.2024 вих. №23 ОСОБА_1 працювала повний робочий день у «Міському протитуберкульозному диспансері №4», комунальному закладі «Міському протитуберкульозному диспансері №4», обласному комунальному закладі «Протитуберкульозний диспансер №4» м. Кривого Рогу, обласному комунальному закладі «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2»,комунальному закладі «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради, комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради:
- за період з 10.02.2003 року по 30.11.2005 року, працювала на посаді молодшої медсестри прибиральниці легеневого відділення №1, що передбачено: Списком №2, розділ XXIV, пункт 24а, молодші медичні сестри, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 року №36 (2 роки 9 місяців 21 день);
- за період з 01.12.2005 року по 02.10.2006 року, працювала на посаді молодшої медичної сестри палатної легеневого відділення №1, що передбачено: Списком №2, розділ XXIV, пункт 24а, середній медичний персонал, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 року №36 (0 років 10 місяців 2 дні);
- за період з 01.03.2008 року по 28.02.2011 року, працювала на посаді медичної сестри палатної легеневого відділення №1, що передбачено: Списком №2, розділ XXIV, молодші спеціалісти з медичною освітою, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 року №36 (2 рік 11 місяців 28 днів);
- за період з 01.03.2011 року по 16.05.2014 року, працювала на посаді сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу №7, що передбачено: Списком №2, розділ XXIV, молодші спеціалісти з медичною освітою, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 року №36 (З роки 2 місяці 16 днів);
- за період з 01.11.2014 року по 02.08.2016 року, працювала на посаді сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу для дорослих №7, що передбачено: Списком №2, розділ XXIV, молодші спеціалісти з медичною освітою, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 року №36 (1 рік 9 місяців 2 дні);
- за період з 03.08.2016 року по 31.05.2020 року, працювала на посаді сестри медичної стаціонару відділення легеневого туберкульозу для дорослих №7, що передбачено: Списком №2, розділ XXIV, молодші спеціалісти з медичною освітою, підстава Постанова КМУ від 24.06.2016 року №461 (3 роки 9 місяців 29 днів);
- за період з 01.06.2020 року по 21.09.2021 року, працювала на посаді сестри медичної стаціонару туберкульозного відділення №3, що передбачено: Списком №2, розділ XXIV, молодші спеціалісти з медичною освітою, підстава Постанова КМУ від 24.06.2016 року №461 (1 рік З місяці 21 день).
Всього, згідно з вказаною довідкою про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №23 від 18.01.2024, за вищевказані періоди позивачем відпрацьовано: за Списком №2 - 16 років 09 місяців.
Робота позивача у вищевказані періоди в означених інфекційних закладах охорони здоров`я також підтверджена відповідними записами його трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Зараховано в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" лише період роботи з 10.02.2003 по 31.12.2003р. (кратність « 2»).
Періоди роботи з 01.01.2004 по 30.11.2005 року; з 01.12.2005 року по 02.10.2006 року; з 01.03.2008 року по 28.02.2011 року; з 01.03.2011 року по 16.05.2014 року; з 01.11.2014 року по 02.08.2016 року; з 03.08.2016 року по 31.05.2020 року та з 01.06.2020 року по 21.09.2021, в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» зараховано лише в одинарному розмірі (кратність « 1»).
Під час розгляду справи судом встановлено і не заперечується відповідачем, що у вищевказані спірні періоди позивачка працювала в інфекційних закладах охорони здоров`я.
При цьому, як вказано вище, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Приймаючи до уваги записи трудової книжки позивача та довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.01.2024 вих. №23, які підтверджують її роботу в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, інформацію, що міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також приймаючи до уваги, що заклад, де працювала позивач, відноситься до інфекційних закладів охорони здоров`я, періоди роботи позивача з 01.01.2004 року по 30.11.2005 року; з 01.12.2005 року по 02.10.2006 року; з 01.03.2008 року по 28.02.2011 року; з 01.03.2011 року по 16.05.2014 року; з 01.11.2014 року по 02.08.2016 року; з 03.08.2016 року по 31.05.2020 року та з 01.06.2020 року по 21.09.2021 року мають бути зараховані до спеціального стажу роботи у подвійному розмірі.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на наведене у сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1211,20 грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова