Справа № 160/32215/24
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луговської Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) через свого представника звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-1) та Військової частини НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_2 , відповідач-2), яка полягає у не виконанні направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією позивача, яке оформлено в письмовій формі командиром Військової частини НОМЕР_2 за №2229 від 09 серпня 2024 року;
- зобов`язати відповідача-1 та відповідача-2 в установленому порядку виконати направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією позивача, яке оформлено в письмовій формі командиром Військової частини НОМЕР_2 за №2229 від 09 серпня 2024 року.
Обґрунтовуючи позов, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 в паперовій формі видано направлення командира ВЧ НОМЕР_2 , підполковника ОСОБА_2 на медичний огляд військово-лікарською комісією м.Дніпро з метою визначення придатності до подальшої військової служби, за №2229 від 09 серпня 2024 року, згідно якого позивача направлено до військово-медичного клінічного центру ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). На виконання направлення №2229 від 09.08.2024р., позивач прибув у м.Дніпро, та неодноразово звертався до медичного закладу, в якому мав пройти огляд. Однак, огляд фактично не розпочався з причини, незалежної від позивача. Так, уповноважені особи медичного закладу, в якому позивач має проходити медичний огляд, усно неодноразово повідомляли, що уповноважені особи ВЧ НОМЕР_2 мають попередньо (до початку медичного огляду) зареєструвати позивача в електронній черзі на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до подальшої військової служби, але чого не здійснено, а тому вони не можуть проводити медичний огляд. У зв`язку із цим, позивач неодноразово звертався до уповноважених осіб ВЧ НОМЕР_2 з проханням невідкладно здійснити реєстрацію у відповідній електронній черзі. При цьому, уповноважені особи ВЧ НОМЕР_2 не здійснюють таку реєстрацію через відсутній вільних місць для реєстрації.
Позивач зазначає, що у період часу з дати отримання направлення і до дати звернення до суду, звертався до медичних установ зі скаргами на здоров`я, що підтверджується дослідженням магнітно-резонансної томографії 15.08.2024, консультацією лікаря-ендоскопіста та протоколом відеоезофагогастродуоденоскопії 20.08.2024, записами в медичній карті від 22.11.2024, направленням на госпіталізацію, консультаційним висновком спеціаліста від 23.12.2024 тощо. Цим підтверджується, що стан здоров`я позивача унеможливлює повернення до В/ч НОМЕР_2 , оскільки позивач ледве переміщується через постійні сильні болі, у зв`язку із чим звернувся до сімейного лікаря та інших лікарів цивільних закладів, якими видані відповідні направлення, зокрема на госпіталізацію та МСЕК.
Вважаючи бездіяльність відповідачів протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, відповідачам запропоновано у разі невизнання адміністративного позову надати відзив.
Засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив, за змістом якого відповідач-2 (ВЧ НОМЕР_2 ) стверджує що діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та не допускав незаконної бездіяльності щодо прав та законних інтересів позивача.
Так, відповідач-2 підтверджує видачу позивачу 09.08.2024 направлення №2229 на медичний огляд військово-лікарською комісією до військово-медичного клінічного центру ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №239 від 09.08.2024 року позивач був звільнений від виконання службових обов`язків та вибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для подальшого проходження військової служби.
Відповідач-2 зазначає, що позивач до розташування військової частини не повернувся у результаті чого на підставі рапорта начальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта медичної служби Івана КОЛЕСНИКА (вх.№7391 від 15.10.2024 року) наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №829 від 30.10.2024 року було призначено службове розслідування по результам якого було встановлено, що позивач знаходиться вдома і до розташування військової частини повертатись не збирається. Також по результатам службового розслідування до правоохоронних органів було направлено відповідне повідомлення (вих.№3354 від 13.11.2024 року) про вчинення кримінального правопорушення (в порядку ст.214 КПК України) за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.408 КК України «Дезертирство».
Разом з тим, відповідач-2 заперечує проти стягнення понесених позивачем судових витрат, з посиланням на частини 3 та 4 ст.126 ГПК та висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 638/7748/18.
Засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив ВЧ НОМЕР_2 , за змістом якої вважає висновок ВЧ НОМЕР_2 про незаконну відсутність ОСОБА_1 в частині, а тому останній не є військовослужбовцем в розумінні закону, на якого поширюються норми Положення №402 помилковим.
Представник позивача стверджує, що обставини неможливості перебування позивача у ВЧ НОМЕР_2 стосуються предмету доказування щодо самовільного залишення військової частини саме у кримінальному провадженні, а тому в межах цієї справи встановлюватися не можуть. Самовільне залишення військової частини (потребує доведення вини) не позбавляє військову частину обов`язку виконати направлення на ВЛК, тим більше з огляду на те, що в світлі обставин цієї справи, направлення датується 09.08.2024р., Наказом В/ч НОМЕР_2 від 09.08.2024р. ВЧ НОМЕР_2 погодилась вважати позивача таким, що вибув до ВЧ НОМЕР_1 на ВЛК, звільнивши його від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою, та виключивши з котлового забезпечення, службове розслідування зафіксувало факт самовільного залишення позивачем військової частини лише в жовтні 2024 року, тобто ВЧ НОМЕР_2 не мала законних підстав не виконувати власне ж направлення протягом кількох місяців підряд.
Результатом реалізації повноважень ВЧ НОМЕР_2 стало повідомлення позивача про те, що рішення щодо направлення позивача на огляд ВЛК буде прийматися після його повернення до розташування ВЧ НОМЕР_2 , що є відмовою від виконання в установленому порядку направлення №2229 від 09.08.2024р., що стосується позивача.
Представник позивача зазначає, що оскільки відповідач звільнив позивача з займаної у ВЧ НОМЕР_2 посади, зарахувавши його у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_3 , - то це відповідає нормі законодавства, але одночасне визначення в наказі №137, що позивач фактично утримується в списках ВЧ НОМЕР_2 , а не ВЧ НОМЕР_3 , не відповідає нормі права.
Засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив, за змістом якого відповідач-1 (ВЧ НОМЕР_1 ), з посиланням на пункт 6.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України № 402 від 14.08.2008 року (далі Положення № 402), зазначає, що розпорядженням Кабінету Міністрів України Про затвердження плану заходів з оптимізації процесів військово-лікарської експертизи на 2023 рік від 24 червня 2023 р. № 558-р, затверджено план впровадження електронної черги, яка дасть змогу формалізувати та оптимізувати управління потоком військовослужбовців, які потребують проходження медичного огляду у відповідних закладах охорони здоров`я.
Відповідач-1 зазначає, що на виконання вимог розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України №1716/ЗПУ від 08.02.2024 та з метою організації оптимізації процесів проходження військово-лікарської експертизи та впорядкування живих черг на проходження військово-лікарських комісій (далі ВЛК) в закладах охорони здоров`я Збройних Сил України організовано розгортання функціональності віддаленої реєстрації військовослужбовців з використанням е-Черги у підпорядкованих закладах охорони здоров`я, забезпечено взаємодію з начальниками медичних служб видів, окремих родів військ (сил), підпорядкованих військових частин щодо подальшої реєстрації та забезпечення надання їм доступу до сервісу е-Черги.
Відповідач-1 вказує, що документального підтвердження чи звертався позивач до військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 з направленням немає, тому вважає позовні вимоги не обґрунтованими.
Засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив ВЧ НОМЕР_1 , за змістом якої вважає висновок останньої помилковим та вказує на порушення права позивача тим, що відмовляється у виконанні письмового направлення ОСОБА_1 на ВЛК №2229 від 09.08.2024р., аргументуючи свою відмову не реєстрацією позивача в Е-Черзі начальником медичної служби ВЧ НОМЕР_2 .
Представник позивача у відповіді на відзив стверджує, що у серпні 2024 року позивач особисто прибув до ВЧ НОМЕР_1 , мав при собі та пред`явив направлення на ВЛК №2229 від 09.08.2024р., але у ВЧ НОМЕР_1 усно відмовлено в проходженні ВЛК, з пропозицією звернутися до ВЧ НОМЕР_2 для попередньої реєстрації в Е-Черзі (аналогічні доводи викладені в п.2.4 позову).
11 листопада 2024 року адвокат в інтересах позивача звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з адвокатським запитом за вих.№2024-11-11-01 від 11.11.2024 р., в якому, серед іншого, просив ВЧ НОМЕР_1 надати інформацію про місце (адреса), дату та час, коли і куди позивачу слід з`явитися для проходження ним медичного огляду військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до його подальшої військової служби, на виконання направлення №2229 від 09.08.2024р., виданого в паперовій формі командиром ВЧ НОМЕР_2 (з урахуванням документів, які надаються разом із запитом, серед яких під п.33 було надано ВЧ НОМЕР_1 в розпорядження та відпрацювання скановану копію з оригіналу направлення на медичний огляд №2229 від 09.08.2024р.).
Щодо посилань ВЧ НОМЕР_1 на Розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України №1716/ЗПУ від 08.02.2024р., лист ІНФОРМАЦІЯ_1 №510/2241 від 14.02.2024р., інструкцію Е-Черга, представник позивача пояснює наступне.
Згідно пункту 6.3 глави 6 розділу II Положення №402, оригінали або копії направлення на медичний огляд ВЛК та інші документи, необхідні для прийняття постанов ВЛК, надсилаються (надаються) військовою частиною (закладом, установою) до закладу охорони здоров`я (установи) в електронній або паперовій формі в установленому законодавством порядку.
Отже, законодавством не передбачено в імперативному порядку обов`язковості попередньої реєстрації військовослужбовця в Е-Черзі начальником медичної служби військової частини.
Надані ВЧ НОМЕР_1 Розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України №1716/ЗПУ від 08.02.2024р. та лист ІНФОРМАЦІЯ_1 №510/2241 від 14.02.2024р., не зареєстровані в реєстрі нормативно-правових актів, а тому не є законодавством України, натомість вони є внутрішньою документацією в системі Міноборони, і абсолютно не пов`язані і не регулюють поведінку військовослужбовця при проходженні ним ВЛК, в тому числі і позивача.
Представник позивача у відповіді на відзив стверджує, що саме такі дії були вчинені позивачем у серпні 2024 року, втім, посадова особа ВЧ НОМЕР_1 не записала позивача до відповідних спеціалістів через е-чергу реєстратури на найближчий час коли буде вільне місце, а наполягла на вчиненні цих дій ВЧ НОМЕР_2 , свідченням чого є переписка позивача з військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_3 (п.2.6. позову; додаток 40 до позову).
Представник позивача зазначає, що навіть якщо опустити обставини активних дій позивача у серпні 2024 року, ВЧ НОМЕР_1 не пояснює, чому нею самостійно не було зареєстровано позивача через е-чергу реєстратури ВЧ НОМЕР_1 на найближчий час коли буде вільне місце, в рамках відпрацювання адвокатського запиту в інтересах позивача №2024-11-11-01, та й надалі під час судового процесу в цій справі, враховуючи те, що законодавством не встановлені граничні строки дії направлення на ВЛК та його виконання.
Представник позивача аргументує, що згідно абзацу 8 пункту 2.1 глави 2 розділу I Положення №402, документація, яка створюється (заповнюється) в процесі військово-лікарської експертизи, ведеться в паперовій або в електронній формі. Отже, законодавством передбачено створення (заповнення) документації в процесі ВЛК як в паперовій, так і в електронній формі, тобто альтернативно.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені доводи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 26.05.2023 року № 74-РС, солдат ОСОБА_1 , що займав посаду водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_4 , був призначений на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 та, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №161 від 08.06.2023 року, справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Зі вказаної дати позивач був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 та продовжив проходити військову службу.
14.05.2024 року на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) №49-РС від 14.05.2024 року, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №137 від 14.05.2024 року позивач був звільнений зі займаної посади, зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, та продовжив утримуватися у списках військової частини НОМЕР_2 .
08.08.2024 року позивач звернувся з рапортом (вх. №5242 від 10.08.2024 року) до командира військової частини НОМЕР_2 у якому просив направити його на військово-лікарську комісію до військової частини НОМЕР_1 з 09.08.2024 року. Вказаний рапорт був погоджений начальником медичної служби-начальником медичного пункту військової частини НОМЕР_2 молодшим лейтенантом медичної служби ОСОБА_4 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №239 від 09.08.2024 року позивач був звільнений від виконання службових обов`язків та вибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для подальшого проходження військової служби.
Отже, позивачу в паперовій формі видано направлення командира ВЧ НОМЕР_2 , підполковника ОСОБА_2 на медичний огляд військово-лікарською комісією м.Дніпро з метою визначення придатності до подальшої військової служби, за №2229 від 09 серпня 2024 року, згідно якого позивача направлено до військово-медичного клінічного центру ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Викладене не заперечується жодною зі сторін.
Позивач зазначає, що на виконання направлення №2229 від 09.08.2024р. прибув у м.Дніпро та неодноразово звертався до медичного закладу, в якому мав пройти огляд. Однак, огляд фактично не розпочався за усним повідомленням з причини відсутності попереднього запису (реєстрації) позивача військовою частиною НОМЕР_2 в електронній черзі на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до подальшої військової служби. У зв`язку із цим, позивач неодноразово звертався до уповноважених осіб ВЧ НОМЕР_2 з проханням невідкладно здійснити реєстрацію у відповідній електронній черзі. Однак, реєстрація не здійснена, за повідомленням через відсутність вільних місць для реєстрації.
На підставі рапорта начальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта медичної служби Івана КОЛЕСНИКА (вх.№7391 від 15.10.2024 року) наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №829 від 30.10.2024 року було призначено службове розслідування за результатами якого до правоохоронних органів було направлено відповідне повідомлення (вих. №3354 від 13.11.2024 року) про вчинення кримінального правопорушення (в порядку ст.214 КПК України) за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.408 КК України «Дезертирство».
Позивач ініціював звернення до ВЧ НОМЕР_2 (адвокатський запит №2024-11-11-02 від 11.11.2024), ВЧ НОМЕР_1 (адвокатський запит №2024-11-11-01 від 11.11.2024), Міністерства оборони України (адвокатський запит №2024-11-11-03 від 11.11.2024).
ВЧ НОМЕР_2 за вих. №3381 від 16.11.2024р. на електронну пошту надала відповідь на адвокатський запит за вих. №2024-11-11-03 від 11.11.2024р. (замість адресованого за вих. №2024-11-11-02 від 11.11.2024р.), в якій повідомляється, що станом на теперішній час солдат ОСОБА_1 у В/ч НОМЕР_2 відсутній, його місцезнаходження невідоме, у результаті чого останній обліковується як військовослужбовець, котрий самовільно залишив військову частину, та дії якого містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України. По даному факту проведено службове розслідування по результатам якого було підготовлено та надіслано до правоохоронних органів відповідне повідомлення. При повернені солдата ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_2 , командуванням буде розглянуто питання щодо направлення останнього до відповідного медичного закладу з метою проходження ВЛК.
Відповідь від Міністерства Оборони України на запит за вих. №2024-11-11-03 від 11.11.2024р., не отримана.
Засобами електронного зв`язку 19.11.2024 позивач звернувся з рапортом на ім`я командира ВЧ НОМЕР_2 про надання копій матеріалів службового розслідування щодо нього та іншу інформацію.
22.11.2024р. позивача оглянули черговий лікар, хірург, невропатолог. Діагнози (висновки): ентероколіт, фаза загострення, гастрит, фаза загострення. Деформуючий спондильоз, ретролістез тіла L2 І стадії. Призначено: лікування, консультації інших лікарів, спостереження у сімейного лікаря.
Невропатолог оформив консультативний висновок форми 028/о від 22.11.2024р., в якому зазначено, що я тривало хворий, мене рекомендовано направити на медико-соціальну експертизу для встановлення групи інвалідності. Мені в письмовому вигляді видано перелік необхідних документів для МСЕК.
Позивач подав Генеральному директору Комунального некомерційного підприємства Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10 Дніпровської міської ради заяву щодо встановлення інвалідності за вих. № 2024-11-2202 від 22.11.2024р., спонукавши виконувати вимоги нормативно-правових актів, щодо своєчасного встановлення інвалідності.
27.11.2024р. лікар-невролог ОСОБА_5 оформила позивачу електронне направлення №2030-5047-71913877, категорія направлення госпіталізація, діагноз: G55.1 Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженнях міжхребцевого диска (М50-М51 †).
Також, суд враховує твердження позивача про його звернення до медичного закладу (Дніпровська клінічна лікарня на залізничному транспорті) для госпіталізації, де позивачу усно відмовили в госпіталізації, оскільки він є військовослужбовцем, а тому направлення на госпіталізацію має видати військова частина.
Засобами електронного зв`язку 27.11.2024 позивач звернувся з рапортом на ім`я командира ВЧ НОМЕР_2 про організацію оформлення та видачу направлення на госпіталізацію та медико-соціальну експертизу.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232).
Згідно з ч.3 ст.2 Закону №2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389), воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалась і станом на час розгляду справи воєнний стан продовжує свою дію.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі Закон №3543), мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України був виданий Указ від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Як установив суд, позивач, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення). Цим Положенням також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Як зазначено у рішенні вище, підтверджено в ході розгляду спору та не заперечується сторонами, 08.08.2024 року позивач звернувся з рапортом (вх. №5242 від 10.08.2024 року) до командира військової частини НОМЕР_2 у якому просив направити його на військово-лікарську комісію до військової частини НОМЕР_1 з 09.08.2024 року. Вказаний рапорт був погоджений начальником медичної служби-начальником медичного пункту військової частини НОМЕР_2 молодшим лейтенантом медичної служби ОСОБА_4 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №239 від 09.08.2024 року позивач був звільнений від виконання службових обов`язків та вибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для подальшого проходження військової служби.
Отже, позивачу в паперовій формі видано направлення командира ВЧ НОМЕР_2 , підполковника ОСОБА_2 на медичний огляд військово-лікарською комісією м.Дніпро з метою визначення придатності до подальшої військової служби, за №2229 від 09 серпня 2024 року, згідно якого позивача направлено до військово-медичного клінічного центру ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).
Разом з тим встановлено, що позивач не зміг фактично пройти медичний огляд за вказаним направленням з підстав відсутності запису в електронній черзі.
Згідно абзацу першого пункту 6.1 глави 6 розділу II Положення №402, направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Згідно абзацу другого пункту 6.1 глави 6 розділу II Положення №402, прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.
Згідно абзаців першого сьомого пункту 6.2 глави 6 розділу II Положення №402, на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються:
- направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника). Зразок направлення наведено в додатку 14. Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання;
- посвідчення особи (військовий квиток);
- фотокартка 3 х 4 см без головного убору при амбулаторному огляді;
- службова характеристика для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією (зразок заповнення якої наведено в додатку 15). У тексті характеристики наводиться інформація щодо освіти військовослужбовця, який ВВНЗ і коли закінчив, навчання в інших навчальних закладах, у тому числі закордонних, особливостей проходження військової служби, служби за кордоном, у складі національного персоналу, національного контингенту, військових місіях, участі у бойових діях тощо, обов`язково зазначається думка командування військової частини щодо фізичного стану, фактичної працездатності військовослужбовця, виконання ним своїх службових обов`язків за станом здоров`я та можливість подальшого проходження ним військової служби на займаній посаді, призначення на посаду з меншим обсягом обов`язків, на нижчу посаду тощо;
- медична характеристика (у медичній характеристиці обов`язково зазначають інформацію про захворюваність військовослужбовця, результати медичних оглядів ВЛК (при вступі у ВВНЗ, відрядженні за кордон, у миротворчі місії, під час служби у спецспорудах тощо), втрату працездатності за станом здоров`я за останні три роки та думку начальника медичної служби військової частини щодо можливості подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на займаній посаді за станом здоров`я).
Згідно абзацу восьмого пункту 6.2 глави 6 розділу II Положення №402, службова та медична характеристики обов`язково надаються у мирний час у разі направлення військовослужбовця на медичний огляд командиром військової частини за місцем проходження ним військової служби, та в особливий період у випадках повторного направлення військовослужбовця на медичний огляд командиром військової частини з метою визначення ступеню придатності до військової служби протягом 12 місяців з дня закінчення попереднього медичного огляду, а також у випадках направлення на медичний огляд військовослужбовців із захворюваннями психіки та поведінки. В інших випадках надання службової та медичної характеристик не обов`язкове.
Згідно абзаців дев`ятого одинадцятого пункту 6.2 глави 6 розділу II Положення 402, крім того:
- на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних у період проходження ними військової служби, оригінал або належним чином засвідчена копія довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва);
- на військовослужбовців учасників бойових дій, миротворчих місій, ліквідації наслідків аварії на ядерних об`єктах, розмінування об`єктів народного господарства відповідні посвідчення, витяги із особових справ, інші довідкові матеріали (допускається надання ксерокопій указаних документів, завірених відповідними посадовими особами та гербовою печаткою військової частини (закладу)).
Згідно пункту 6.3 глави 6 розділу II Положення №402, оригінали або копії направлення на медичний огляд ВЛК та інші документи, необхідні для прийняття постанов ВЛК, надсилаються (надаються) військовою частиною (закладом, установою) до закладу охорони здоров`я (установи) в електронній або паперовій формі в установленому законодавством порядку.
З огляду на викладене, Положення №402 визначає альтернативну форму документів направлення на медичний огляд: електронну або паперову.
Як неодноразово зазначено у рішенні вище, позивачу направлення №2229 видане 09.08.2024 у паперовій формі. При цьому, у направленні відсутній термін його дії.
Відповідач-1 (ВЧ НОМЕР_1 ) послався на розпорядження Кабінету Міністрів України Про затвердження плану заходів з оптимізації процесів військово-лікарської експертизи на 2023 рік від 24.06.2023 р. № 558-р, яким затверджено план впровадження електронної черги, яка дасть змогу формалізувати та оптимізувати управління потоком військовослужбовців, які потребують проходження медичного огляду у відповідних закладах охорони здоров`я.
Та на виконання вимог розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України №1716/ЗПУ від 08.02.2024 та з метою організації оптимізації процесів проходження військово-лікарської експертизи та впорядкування живих черг на проходження військово-лікарських комісій (далі ВЛК) в закладах охорони здоров`я Збройних Сил України організовано розгортання функціональності віддаленої реєстрації військовослужбовців з використанням е-Черги у підпорядкованих закладах охорони здоров`я, забезпечено взаємодію з начальниками медичних служб видів, окремих родів військ (сил), підпорядкованих військових частин щодо подальшої реєстрації та забезпечення надання їм доступу до сервісу е-Черги.
Проте, при розгляді спору, суд вважає слушними аргументи представника позивача, що надані ВЧ НОМЕР_1 Розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України №1716/ЗПУ від 08.02.2024р. та лист ІНФОРМАЦІЯ_1 №510/2241 від 14.02.2024р. не зареєстровані в реєстрі нормативно-правових актів, а тому не є законодавством України, натомість вони є внутрішньою документацією в системі Міноборони.
При цьому, суд приймає до уваги посилання представника позивача та враховує, що на офіційному сайті Міністерства Оборони України: ІНФОРМАЦІЯ_2 #vlk оприлюднена інформація під заголовком Запис на медогляд ВЛК через е-Чергу, зокрема зазначено:
«Електронна черга для запису на ВЛК запроваджена для спрощення проходження ВЛК військовослужбовцями, адже маючи завчасно час та дату проходження огляду, не потрібно витрачати час на черги та довготривале очікування.
ВАЖЛИВО: запис через електронну чергу на ВЛК не рівнозначний і не замінює направлення на медичний огляд ВЛК запис через е-чергу дозволяє прибути на огляд ВЛК в заздалегідь визначений час та місце. Але тобі все рівно потрібно направлення командира на медогляд ВЛК.
Для отримання запису на проходження медогляду ВЛК через е-Чергу тобі потрібно зробити наступне:
· звернись до начальника медичної служби з запитом щодо запису тебе через е-Чергу на медогляд ВЛК.
· Начмед в/ч через систему е-Черги обере заклад, в якому ти проходитимеш ВЛК та обере час та день, коли тобі треба прибути до медзакладу.
· З направленням на ВЛК, записом через е-Чергу та документами для проходження ВЛК прибудь до медзакладу для проходження ВЛК у вказаний день та час та звернись до представник закладу охорони здоров`я (в різних медзакладах це може бути секретар ВЛК, начмед поліклініки, терапевт), який розпише необхідних лікарів та обстеження, виходячи з особливостей захворювання, травми чи поранення військовослужбовця, та забронює день та час візиту до цих спеціалістів в електронній черзі медзакладу.
Усі військові частини повинні користуватись системою віддаленого запису (е-Чергою) військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії. Однак, у окремих випадках це може бути неможливо, якщо військова частина знаходиться в зоні без зв`язку.
Якщо начальник медичної служби направляє військовослужбовця без попереднього запису до закладу охорони здоров`я, твій алгоритм дій наступний:
1. Отримай направлення на ВЛК
2. Прибудь до вказаного медзакладу і звернись в реєстратуру закладу охорони здоров`я
3. Посадова особа медзакладу запише тебе до відповідних спеціалістів через е-чергу реєстратури на найближчий час коли буде вільне місце.
Якщо начальник медичної служби твоєї в/ч не знає про те, як користуватись е-Чергою, не знає, як до неї підключитись, йому /їй потрібно звернутись до військового медично-клінічного центру свого гарнізону, посадові особи якого зареєструють військову частину в системі е-черги і проведуть навчання щодо користування системою за потреби.»
Отже, з вищевикладеного встановлено, що або відповідач-2 (ВЧ НОМЕР_2 ) повинен був при оформленні направлення №2229 від 09.08.2024 записати позивача через е-чергу на медичний огляд, або відповідач-1 (ВЧ НОМЕР_1 ) записати позивача при зверненні через е-чергу реєстратури на найближчий час коли буде вільне місце.
Проте, відповідачі таких дій не вчинили, доказів, що позивач не звертався на медичний огляд за направленням №2229 від 09.08.2024, відповідачі не надали.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що суб`єкти владних повноважень (відповідачі) діяли по відношенню до позивача не у порядок та спосіб, встановлений діючим законодавством України.
Разом з тим, суд вважає нікчемним посилання відповідача-2 на незаконність вимог позивача щодо направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, оскільки позивач незаконно відсутній у військовій частині, не виконує обов`язків військової служби, а отже не є військовослужбовцем в розумінні Закону на кого поширюються норми Положення №402.
Суд виходить з того, що неприбуття позивача до ВЧ НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №239 від 09.08.2024 року та згідно направлення №2229 від 09.08.2024, або неприбуття після обстеження та лікування до ВЧ НОМЕР_2 , може кваліфікуватись як самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу.
Однак, відповідачі не довели неприбуття позивача відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №239 від 09.08.2024 року та згідно направлення №2229 від 09.08.2024, або після обстеження та лікування, а лише наполягали на відсутності запису позивача через е-чергу. При цьому, самі ж відповідачі і повинні були оформити запис позивача за паперовим направленням №2229 від 09.08.2024.
Доказом відсутності запису позивача є його листування у месенджері та самостійне звернення позивача за медичною допомогою та обстеженням до медичних установ.
Як зазначено у рішенні вище, направлення №2229 від 09.08.2024 не містить терміну дії.
Самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу є правопорушенням.
Самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати.
Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.
Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.
Самовільне залишення військової частини або місця служби кваліфікуються за статтею 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Об`єктивна сторона правопорушення може мати наступні прояви:
1. самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю до трьох діб;
2. нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб;
3. самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів тривалістю до десяти діб;
4. нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин у разі призначення або переведення тривалістю до десяти діб;
5. нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Хоча питання наявності чи відсутності правопорушення позивача щодо самовільного залишення ним частини або місця служби не є предметом розгляду цієї адміністративної справи, однак має наслідки для її розгляду та вирішення.
Як встановлено в межах цієї справи, позивач саме на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №239 від 09.08.2024 року та згідно направлення №2229 від 09.08.2024 (безтермінового) залишив ВЧ НОМЕР_2 та прибув до ВЧ НОМЕР_1 , але за відсутності запису через е-чергу, направлення не було реалізовано та є чинним.
Відтак, вимога про зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 в установленому порядку виконати направлення №2229 від 09.08.2024 (у паперовій формі) на медичний огляд військово-лікарською комісією ОСОБА_1 призведе до його виконання та логічного завершення процедури, а тому є законною.
Все вищевикладене свідчить про протиправну бездіяльність відповідачів до позивача.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до абз.2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснені витрати, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг запроваджено у частині 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Проте, у позовній заяві та окремих клопотаннях представник позивача просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, а саме: пов`язані зі складанням адвокатських запитів, позову, відповідей на відзиви.
На підтвердження витрат на правову допомогу до суду надано договір про надання правової допомоги №2024-11-08-01 від 08.11.2024, додаткову угоду №1 від 08.11.2024 до договору, акт №2 від 04.12.2024 наданих послуг до договору з урахуванням додаткової угоди, акт №3 від 05.02.2025 наданих послуг до договору з урахуванням додаткової угоди, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3581, ордер серії АЕ №1339874 від 04.12.2024.
Разом з тим, суд звертає увагу, що пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги №2024-11-08-01 від 08.11.2024 сторони досягли наступної домовленості:
«За надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату винагороду, яка є гонораром Адвоката. Розмір, порядок і умови сплати гонорару Адвоката визначаються додатковими угодами Сторін».
За змістом додаткової угоди №1 від 08.11.2024 до договору сторони домовилися встановити відповідні розміри, порядок і умови сплати Клієнтом гонорару Адвокаті, зокрема зазначено, що порядок сплати вказується в акті готівкою або на банківський рахунок.
За змістом акту №2 від 04.12.2024 позивач та його представник оформили та підписали цей акт про виконання послуг надання правової допомоги у розмірі 4000грн. 00коп., яка має бути сплачена протягом тридцяти днів, з дня набрання рішенням суду законної сили.
Аналогічна умова оплати 2000грн. 00коп. визначена і у акті №3 від 05.02.2025.
Порядок та строк набрання рішенням суду законної сили визначений ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відтак, станом на дату вирішення спору позивач фактично не поніс витрат на оплату послуг надання правової допомоги адвокатом, що виключає можливість їх стягнення у заявленому розмірі.
Відповідачі не довели неспівмірності заявленого розміру витрат правової допомоги.
Отже, вимога про стягнення витрат на оплату послуг надання правової допомоги є передчасною.
Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_1 , відповідача-2: Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не виконанні направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією ОСОБА_1 , яке оформлено в письмовій формі командиром Військової частини НОМЕР_2 за №2229 від 09 серпня 2024 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ) та Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ) в установленому порядку виконати направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_7 ; АДРЕСА_3 ), яке оформлено в письмовій формі командиром Військової частини НОМЕР_2 за №2229 від 09 серпня 2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В. Луговська