Справа № 300/310/25
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" травня 2025 р. справа № 300/310/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, про визнання протиправним та скасування наказу Державної служби України з питань праці від 06.01.2025 №2-КТ-25а «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 »,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) 16.01.2025 звернулася в суд із адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Державної служби України з питань праці від 06.01.2025 №2-КТ-25а «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 ».
Дана позовна заява до суду надійшла засобами електронного зв`язку на електрону пошту суду і підписана електронно-цифровим підписом ОСОБА_1 .
Підставою звернення ОСОБА_1 із вказаним позовом є протиправне, на думку позивача, застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», недотримання правил внутрішнього службового розпорядку, яке полягало у відсутності її 21.11.2024 та 22.11.2024 на своєму робочому місці.
Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказала на те, що відповідачем протиправно видано Наказ від 06.01.25 № 2-КТ-25а «Про застосування дисциплінарного стягнення до Мирослави Клим», згідно якого до неї застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», недотримання правил внутрішнього службового розпорядку, яке полягало у відсутності ОСОБА_1 21.11.2024 та 22.11.24 на своєму робочому місці». Зазначає, що 21 та 22 листопада 2024 року впродовж робочого часу (з 8.00 год. до 17.00 год.) знаходилася в Південно-Західному міжрегіональному управління Держпраці за адресою вул. І. Франка, 4, м. Івано-Франківськ, де згідно наказу Держпраці України № 16-КТ поновлена на роботі. Також місце її роботи підтверджується інформацією, яка зазначена відповідачем на офіційному сайті в розділі «Контактна інформація міжрегіональних територіальних органів Держпраці», а саме навпроти її прізвища вказано робочий телефон в Південно-Західному міжрегіональному управління Держпраці (0342) 75-22-29, тобто в м. Івано-Франківську. Крім того вказала про те, що в Табелі обліку використання робочого часу за листопад 2024 року відображено, що 21.11.2024 та 22.11.2024 позивач була присутня на роботі, а акти про ніби то відсутність ОСОБА_1 у період з 21.11.2024 по 22.11.2024 на робочому місці складалися посадовими особами Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області, до повноважень яких не входить здійснення контролю за дотриманням позивачем правил внутрішнього службового розпорядку. Також, при поновленні на роботу її не ознайомлено з правилами трудового розпорядку. Вважає, що при здійсненні дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією було грубо порушено вимоги Порядку здійснення дисциплінарного провадження, що затверджений Постановою КМУ № 1039 від 04.12.2019, так як, приймаючи з 27.12.2024 Подання про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку та підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, достеменно не встановила фактичні обставини, зокрема: хто уповноважив працівників Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області складати 21.11.2024 та 22.11.2024 відповідні акти про її відсутність на робочому місці; не надала оцінку її твердженням про необхідність повідомити про зміну істотних умов праці у випадку зміни посадових обов`язків та місця роботи; не встановила чи позивач може працювати без службового посвідчення і при тому, що начальник Південно-Західного МУД не подав заяву на виготовлення кваліфікованого електронного підпису та не надав доступу до системи електронного документообігу, котра використовується в Південно-Західному МУД; ступінь вини державного службовця. Також вважає, що комісія безпідставно прийшла до висновків, викладених у Поданні дисциплінарної комісії за результатами розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 про те, що 21 та 22 листопада 2024 року вона не виконувала своїх посадових обов`язків і не дотримувалася правил внутрішнього службового розпорядку, адже в ці дні начальник Південно-Західного МУД адресував їй службові записки, на які вона вчасно реагувала. Крім того вказує, що Дисциплінарною комісією не перевірено факти, що наведені в інформаційному листі начальника Південно-Західного МУД від 06.12.2024 щодо надання нею пояснень про прогули 21-22 листопада 2024 року, при цьому зазначає, що ніяких прогулів не вчиняла, жодних пояснень від неї ніхто не вимагав і відповідно вона їх не надавала. Також, Дисциплінарною комісією не надано оцінку твердженням начальника Південно-Західного МУД, що викладені в службових записках від 21.11.2024, від 22.11.2024 та в його поясненнях щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження відносно неї, адже вони суперечать між собою. Так, у своїх службових записках ОСОБА_3 зазначає про відсутність ОСОБА_1 на роботі 21 та 22 листопада 2024 року (як підставу для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності - пункт 12 статті 65 Закону України «Про державну службу»), а в поясненнях щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження такі твердження відсутні і ОСОБА_3 зазначає вже не про прогули, а про невиконання нею посадових обов`язків (пункт 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу»). Також не звернуто увагу, що в службових записках начальник Південно-Західного МУД ОСОБА_3 посилається на наказ від 22.04.2024 №285/ПЗ про розподіл обов`язків між керівництвом МУД, котрий втратив чинність. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 21.01.2025 відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.48-50).
Позивач подала до суду відповідь на відзив відповідача (а.с.60-61, т.1), відповідно до якої остання не погоджується з аргументами відповідача та вважає їх безпідставними. Зазначила, що відповідно до наданих відповідачем Правил внутрішнього службового розпорядку Південно-Західного МУД (розділ 4 «Порядок повідомлення державних службовців міжрегіонального управління про свою відсутність», пункт 4.3) фіксацію відсутності державного службовця на робочому місці здійснює безпосередній керівник, за участю представників юридичного та відділу управління персоналом. Водночас, акти про відсутність ОСОБА_1 складали не уповноважені особи - працівники Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області, які за твердженнями відповідача знаходяться в підпорядкуванні ОСОБА_1 . Дисциплінарна комісія не з`ясувала, чому акти про відсутність позивача на робочому місці складав не безпосередній керівник, а підлеглі ОСОБА_4 . Клим особи. Також, відсутній наказ, котрим уповноважено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інших працівників Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області складати акти про її відсутність на робочому місці.
Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.111-113, т.2). Заперечуючи проти тверджень позивача, представник відповідача, серед іншого, зазначив про те, що робоче місце безпосереднього керівника ОСОБА_1 знаходиться у сусідній області відносно робочого місця позивача, що унеможливлює його фізичну присутність для своєчасної фіксації факту відсутності державного службовця на своєму робочому місці. Саме тому, акти про відсутність державного службовця на робочому місці були складені начальником, заступником начальника та головним спеціалістом відділу управління персоналом Управління інспекційної діяльності у Чернівецькій області. На думку Держпраці, акти про відсутність державного службовця на робочому місці, складені посадовими особами, повноваження яких ставить під сумнів позивач, містять доказову інформацію та підтверджують фізичну відсутність ОСОБА_1 в будівлі Управління інспекційної діяльності у Чернівецькій області, що є порушенням внутрішнього службового розпорядку. Додатково звертає увагу на те, що твердження позивача стосовно скасування наказу Міжрегіонального управління від 12.07.2024 № 551/ПЗ в судовому порядку у справі №300/5970/24 не відповідає дійсності. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі №300/5970/24 не набрало законної сили, відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Також зауважує, що твердження відповідача стосовно ОСОБА_7 мають ключове значення для вирішення справи по суті, оскільки слугують додатковим підтвердженням щодо правомірності визначення робочого місця позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Питання зміни істотних умов праці, про яке неодноразово зазначає позивач, не відноситься до спірних правовідносин у цій справі, відтак, не підлягає розгляду в межах даного провадження.
Позивачем подано додаткові пояснення (а.с.124-125, т.2), в яких ОСОБА_1 зазначила про те, що висновки відповідача про те, що під час розгляду справи та винесенні рішення суд не має враховувати твердження позивача про зміну істотних умов праці, є безпідставними, так як, позивач фактично була притягнута до дисциплінарної відповідальності за відмову їхати працювати на робоче місце в Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області, у зв`язку з виданням Південно-Західним міжрегіональним управління Держпраці наказу №551/П3 від 12.07.2024, котрий скасований в судовому порядку у справі №300/5970/24. Тобто, після ознайомлення 11.07.2024 з другою по рахунку посадовою інструкцією (в якій було вказано, що робоче місце позивача знаходиться в Управлінні інспекційної діяльності в Чернівецькій області, м. Чернівці, вул. Поповича, 2) і висловлення ОСОБА_1 письмової незгоди та зауважень щодо зміни істотних умов праці і порушень чинного законодавства, відповідач з врахуванням того, що змінювалися (розширювалися) посадові обов`язки позивача, повинен був надати повідомлення про зміну істотних умов праці з відповідним обґрунтуванням причин, а після відмови ОСОБА_1 працювати в змінених істотних умовах праці мав проводити процедуру звільнення, встановлену ст. 43 Закону України «Про державну службу», де вказано, що державна служба припиняється у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов. Щодо тверджень відповідача про те, що на ОСОБА_1 не розповсюджується дія Правил внутрішнього трудового розпорядку Міжрегіонального управління, пояснила, що відповідач вводить суд в оману, бо працівниками Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області на М.І. Клим складалися акти за формою, затвердженою якраз Правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників Південно- ОСОБА_8 на підставі цих актів відповідач притягнув до дисциплінарної відповідальності позивача. Позивач наголошує, що відповідач, виправдовуючи свою бездіяльність, ніяк не пояснює чому начальник Південно-Західного МУД не складав акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі, і чому акти складали окремі посадові особи Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області та хто їх уповноважив на ці дії. Адже відповідний наказ про створення комісії відсутній.
Позивач звернула увагу, що відповідач, стверджуючи, що начальник Південно-Західного МУД, як безпосередній керівник, не міг складати акти на ОСОБА_1 , бо його робоче місце знаходиться у м. Івано-Франківську, ніяк не пояснює, чому ж тоді на сайті Державної служби України з питань праці зазначено один і той самий робочий телефон і для ОСОБА_9 і для начальника Південно-Західного МУД. Також наголошено, що не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що рішення в справі №300/5970/24 про скасування наказу про визначення робочого місця ОСОБА_9 не набрало законної сили, адже Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 06.02.2025 відмовив у задоволення апеляційної скарги Південно-Західному міжрегіональному управлінню Держпраці та залишив у силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.11.2024. На думку ОСОБА_1 , беззаперечним є то й факт, що відповідач, перед тим, як стверджувати, що вона зобов`язана була бути на робочому місці в м. Чернівці і притягати її до дисциплінарної відповідальності, повинен був з`ясувати, чи погоджувалася вона на переїзд в іншу місцевість та роботу в змінених істотних умовах праці, а також врахувати відповідні норми спеціального законодавства з огляду на те, що вона є особою з інвалідністю 2 групи.
Стосовно доводів відповідача про відсутність розрахунків щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 повідомила, що відповідно до чинного законодавства докази понесення таких витрат для відшкодування на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому докази, як зазначає позивач, будуть подані згодом або ж протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі №300/7149/23, у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка її раніше займала, Державною службою України з питань праці видано наказ від 09.04.2024 №16-КТ «Про виконання рішення суду», згідно якого передбачено:
1. Звільнити ОСОБА_7 з посади заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 10.04.2024, у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала, відповідно до пункту 5 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу».
2. Поновити ОСОБА_1 з 18.09.2023 на посаді заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (а.с.185 т.1).
Згідно з наказом Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 08.07.2024 №328/ПЗ-К «Про оголошення пункту 2 наказу Державної служби України з питань праці від 09.04.2024 №16- КТ «Про виконання рішення суду ( із змінами)», на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі №300/7149/23 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2024 у справі №300/7149/23, оголошено пункт 2 наказу Державної служби України з питань праці від 09.04.2024 №16-КТ «Про виконання рішення суду», зі змінами внесеними наказом Державної служби України з питань праці від 05.07.2024 №60-КТ «Про внесення зміни до наказу Держпраці від 09.04.2024 № 16-КТ» та поновлено ОСОБА_1 з 19 вересня 2023 року на посаді заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (а.с.199-200, т.1).
В подальшому, наказом Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці від 12.07.2024 №551/ПЗ «Про визначення робочого місця Мирославі Клим» визначено Клим Мирославі Іллівні, заступнику начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, робоче місце за адресою: місто Чернівці, вулиця Поповича, будинок 2, 4 поверх, кабінет №356, де знаходиться підпорядкований структурний підрозділ Міжрегіонального управління - управління інспекційної діяльності у Чернівецькій області (а.с.202, т.1).
Водночас, суд встановив, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі №300/5970/24, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2025 залишено без змін, визнано протиправним і скасовано наказ Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.07.2024 №551/ПЗ «Про визначення робочого місця Мирославі Клим».
На підставі службової записки начальника управління персоналу Ю. Прохоренко від 26.11.2024 №2140/СП/9.2.5-24а, Державною службою України з питань праці видано наказ від 27.11.2024 №97-КТ «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_2 ». Пунктом 1 зазначеного наказу порушено дисциплінарне провадження стосовно державного службовця ОСОБА_2 », заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці. Пунктом 2 утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_2 », заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці та затверджено її склад (а.с.138, т. 1).
Відповідно до Подання дисциплінарної комісії за результатами розгляду дисциплінарної справи державного службовця ОСОБА_1 , заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці від 27.12.2024, дисциплінарна комісія дійшла висновку про те, що в діях позивача вбачається ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» (недотримання правил внутрішнього службового розпорядку), за яке може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження та яке рекомендує застосувати до ОСОБА_1 (а.с.18-29, т.1).
На підставі Подання дисциплінарної комісії за результатами розгляду дисциплінарної справи державного службовця ОСОБА_1 , заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці від 27.12.2024 та пояснення ОСОБА_9 від 02.01.2025, Державною службою України з питань праці видано оскаржуваний наказ від 06.01.2025 №2-КТ-25а «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 », згідно якого застосовано до ОСОБА_1 , заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці, дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження (а.с.7, т.1).
Вважаючи наказ відповідача від 06.01.2025 №2-КТ-25а "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 " протиправним і таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
На підставі статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон № 889-VІІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За змістом частини 1 статті 1 Закону 889-VIII державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VІІІ).
Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону № 889-VІІІ, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Суд зазначає, що ОСОБА_1 є державним службовцем і на неї розповсюджуються норми Закону України «Про державну службу», які у питанні регулювання правовідносин, що виникають при проходженні та звільненні з державної служби є спеціальними.
Основні права державного службовця визначені в статті 7 Закону № 889-VІІІ.
Так, відповідно до частини першої статті 7 Закону № 889-VІІІ державний службовець має право на: 1) повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб; 2) чітке визначення посадових обов`язків; 3) належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення; 4) оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 5) відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону; 6) професійне навчання, зокрема за державні кошти, відповідно до потреб державного органу; 7) просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків; 8) участь у професійних спілках з метою захисту своїх прав та інтересів; 9) участь у діяльності об`єднань громадян, крім політичних партій у випадках, передбачених цим Законом; 10) оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності; 11) захист від незаконного переслідування з боку державних органів та їх посадових осіб у разі повідомлення про факти порушення вимог цього Закону; 12) отримання від державних органів, підприємств, установ та організацій, органів місцевого самоврядування необхідної інформації з питань, що належать до його повноважень, у випадках, встановлених законом; 13) безперешкодне ознайомлення з документами про проходження ним державної служби, у тому числі висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності; 14) проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Основні обов`язки державного службовця визначені в статті 8 Закону № 889-VІІІ.
Так, відповідно до частини першої статті 8 Закону № 889-VІІІ державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом. Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).
Частиною першою статті 62 Закону № 889-VІІІ визначено, що державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:
1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;
2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;
3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.
Згідно з частиною другою статті 62 Закону № 889-VІІІ державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.
Відповідно до частин першої та другої статті 64 Закону № 889-VІІІ за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
Згідно з частиною першою статті 65 Закону № 889-VІІІ підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Частиною другою статті 65 Закону № 889-VІІІ дисциплінарними проступками є:
1) порушення Присяги державного службовця;
2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;
3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;
4) дії, що шкодять авторитету державної служби;
5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;
6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;
7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення;
8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;
9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;
9-1) порушення вимог Закону України "Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)" у частині подання, дотримання строків подання декларації про контакти державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії "А" або "Б";
10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;
11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;
12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;
13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;
14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення;
15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.
Згідно з частиною 1 статті 66 Закону №889-VІІІ до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Відповідно до частини 2 статті 66 Закону №889-VІІІ, у разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням.
Згідно з частиною 1 статті 71 Закону №889-VІІІ порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.
Так, процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців, визначає Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2022 № 1039 (далі Порядок № 1039).
Відповідно до пункту 33 Порядку №1039 комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити:
- чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження;
- чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку;
- чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби;
- чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності;
- який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
Гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення визначені статтею 74 Закону № 889-VІІІ:
1. Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
2. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
3. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.
4. Дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.
5. Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.
6. Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.
7. Державний службовець може користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.
Відповідно до частин 1-3 статті 77 Закону №889-VІІІ рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).
Згідно з частиною 5 статті 77 Закону №889-VІІІ пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.
Частиною 1 статті 78 Закону №889-VІІІ передбачено, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду.
Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 03.10.2024 у справі №260/5092/23 зазначив:
«… 42. Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:
- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;
- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного проступку;
- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
- чи відповідає застосований вид стягнення вимогам закону…».
Окрім цього, Верховний Суд у своїх постановах у справах про дисциплінарну відповідальність неодноразово вказував на необхідність визначення й розуміння складу дисциплінарного проступку державного службовця та наголошував на тому, що діяння державного службовця можна вважати дисциплінарним проступком тільки тоді, коли наявні всі обов`язкові ознаки складу такого проступку, який утворюють: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. В іншому ж випадку можливе необґрунтоване та несправедливе притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності (такий висновок Верховного Суду зазначено у постанові від 20.03.2025 у справі №520/5107/22).
Об`єктом дисциплінарного проступку державного службовця, є відносини, які забезпечують нормальне функціонування державного апарату, а також відносини, що становлять зміст службової діяльності державного службовця (службовий обов`язок).
Об`єктивною стороною дисциплінарного проступку державного службовця, як обов`язковою ознакою його складу, є зовнішнє вираження протиправної поведінки державного службовця. Об`єктивні риси дисциплінарного проступку виявляються у здійсненні діяння, що завдає або може завдати шкоди певним суспільним відносинам. Протиправне діяння дисциплінарного проступку може бути здійснено у формі дії або бездіяльності, яке несе негативні наслідки, що визначають як завдану шкоду об`єкту такого проступку.
Суб`єктом дисциплінарного проступку є державний службовець.
Суб`єктивну сторону дисциплінарного проступку характеризує вина, під якою розуміється психічне ставлення особи до вчинюваного протиправного діяння і шкідливих наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Дисциплінарний проступок визнається вчиненим з умислом, якщо особа, що його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання. Дисциплінарний проступок визнається вчиненим з необережності, якщо особа, що його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх запобігання або ж не передбачала можливості їх настання, хоча повинна була і могла їх передбачати.
Як встановлено судом вище, Державною службою України з питань праці видано наказ від 06.01.2025 №2-КТ-25а «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 », згідно якого застосовано до ОСОБА_1 , заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці, дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження (а.с.7, т.1).
Такий наказ від 06.01.2025 №2-КТ-25а прийнятий відповідачем на підставі подання дисциплінарної комісії за результатами розгляду дисциплінарної справи державного службовця ОСОБА_1 , заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці від 27.12.2024, згідно якого комісія дійшла висновку про допущення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 Закону України Про державну службу (недотримання правил внутрішнього службового розпорядку).
В поданні від 27.12.2024 дисциплінарна комісія зазначила, що у ході дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 встановлено наявність фактів, що підтверджують вчинення державним службовцем ОСОБА_9 дисциплінарного проступку, а саме відсутність 21.11.2024 та 22.11.2024 на своєму робочому місці за адресою: м. Чернівці вул. Поповича, 4 поверх, кабінет №35б, де знаходиться управління інспекційної діяльності у Чернівецькій області, без поважних причин. Таким чином, в діях ОСОБА_9 , на думку дисциплінарної комісії, прослідковуються ознаки дисциплінарного проступку, а саме недотримання правил внутрішнього службового розпорядку, що передбачений пунктом 6 частини 2 статті 65 Закону №889. За версією дисциплінарної комісії вищенаведені факти свідчать про протиправність дій, несумлінне недобросовісне виконання обов`язків державного службовця (а.с.18-29, т.1).
Таким чином, об`єктом дисциплінарного проступку є порушення (недотримання) ОСОБА_1 правил внутрішнього службового розпорядку, а саме те, що вона була відсутня на своєму робочому місці 21.11.2024 та 22.11.2024 та, як наслідок, не виконувала свої службові та професійні обов`язки.
З цього приводу суд зазначає що наказом Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці від 12.07.2024 №551/ПЗ «Про визначення робочого місця Мирославі Клим» визначено ОСОБА_1 , заступнику начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, робоче місце за адресою: місто Чернівці, вулиця Поповича, будинок 2, 4 поверх, кабінет №356, де знаходиться підпорядкований структурний підрозділ Міжрегіонального управління - управління інспекційної діяльності у Чернівецькій області (а.с.202, т.1).
Проте, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 у справі №300/5970/24, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2025 залишено без змін, визнано протиправним і скасовано наказ Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.07.2024 №551/ПЗ «Про визначення робочого місця Мирославі Клим».
Відповідно частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що рішення в справі №300/5970/24 не набрало законної сили, оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2025 відмовлено у задоволення апеляційної скарги Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці та залишено без змін рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.11.2024. Відтак, саме 06.02.2025 таке рішення суду набрало законної сили.
Суд зауважує, що рішенням суду від 12.11.2024 у справі №300/5970/24 встановлено, що місце розташування робочого місця було істотною умовою проходження державної служби за посадою позивача, а в силу наказу від 12.07.2024 №551/ПЗ «Про визначення робочого місця Мирославі Клим» відбулися істотні зміни в роботі позивача, оскільки відповідач визначив місце роботи позивача в іншому населеному пункті.
Таким чином, приймаючи наказ від 12.07.2024 №551/ПЗ «Про визначення робочого місця Мирославі Клим», відповідно до Закону № 889-VIII, Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повинно була діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Як наслідок, суд у межах справи №300/5970/24 зробив висновок, що прийнятий Південно-Західним міжрегіональним управлінням наказ від 12.07.2024 №551/ПЗ «Про визначення робочого місця Мирославі Клим» є протиправним, не ґрунтується на вимогах законодавства.
Окрім цього, щодо доводів про місце роботи Р. Хромчака у м. Чернівці, як заступника, якого було вивільнено задля виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 , то суд зазначив, що визначення місця роботи такого заступника у м. Чернівці є не безумовною підставою для визначення аналогічного місця роботи ОСОБА_1 , з огляду на обставини встановлені судовим рішенням №300/7149/23 та місце роботи ОСОБА_10 у м. Івано-Франківську до поновлення на посаді.
Отже, суд дійшов висновку, що в даному випадку має місце зміна істотної умови праці ОСОБА_1 , а саме робочого місця, яка, в свою чергу, відбулась з порушенням трудового законодавства, а тому, враховуючи скасування наказу від 12.07.2024 №551/ПЗ «Про визначення робочого місця Мирославі Клим», а також факт роботи позивача до її поновлення на роботі у м. Івано-Франківську, суд констатує, що фактично її місце роботи не є зміненим.
Відтак, висновок дисциплінарного провадження стосовно позивача про порушення (недотримання) ОСОБА_1 правил внутрішнього службового розпорядку відсутність на своєму робочому місці у м. Чернівці 21.11.2024 та 22.11.2024 є помилковим, адже зміна робочого місця, з урахуванням встановлених обставин справ, не відбулась. Так, робоче місцем ОСОБА_1 знаходиться у м. Івано-Франківську, де остання і знаходилась згідно матеріалів справи, а саме у приміщенні Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці за адресою: вул. І. Франка, 4, м. Івано-Франківськ.
Більше того, наявний в матеріалах справи Витяг з Табелю обліку використання робочого часу за листопад 2024 року свідчить про те, що 21.11.2024 та 22.11.2024 ОСОБА_1 була присутня на роботі (а.с.219, т.1), що спростовує доводи відповідача про її відсутність на робочому місці. У Табелі вказано також і кількість відпрацьованих годин позивача, в тому числі 21.11.2024 та 22.11.2024.
Відповідно до пункту 3.7. розділу ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку державних службовців Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, затверджених Загальними зборами державних службовців Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 26.12.2022 протоколом №1 (далі Правила внутрішнього службового розпорядку), облік робочого часу ведеться у кожному структурному підрозділі відповідальною особою, на яку покладено такі функції, та подається до Відділу управління персоналом у формі табеля обліку робочого часу (а.с.124-129, т.1).
Тобто, табель обліку використання робочого часу є офіційним документом, який ведеться (заповнюється) уповноваженою на те особою та в якому фіксується кількість днів і годин, відпрацьованих працівником. Відтак, такий первинний документ також виконує функцію контролю.
Окрім цього, в матеріалах справи містяться зведені відомості сум для зарахування на рахунки (а.с.220-222, т.1), якими підтверджується факт роботи позивача у листопаді, що також спростовує доводи відповідача про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у спірні дні.
Суд також вважає слушними аргументи позивача про те, що акти про її відсутність 21.11.2024 та 22.11.2024 на робочому місці складені посадовими особами Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області, до повноважень яких не входить здійснення контролю за дотриманням нею правил внутрішнього службового розпорядку.
Так, відповідно до пунктів 4.1-4.3 розділу IV «Порядок повідомлення державних службовців міжрегіонального управління про свою відсутність» Правил внутрішнього службового розпорядку, державний службовець Міжрегіонального управління повідомляє свого безпосереднього керівника про свою відсутність на роботі у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв??язку або іншим доступним способом. Державний службовець повідомляє свого безпосереднього керівника (а у випадку його відсутності Відділ управління персоналом) про настання тимчасової непрацездатності у письмовій формі або будь-яким іншим доступним способом не пізніше трьох годин з часу звернення до медичного закладу. У разі недотримання державним службовцем вимог пункту 1 та/або 2 цього розділу та його відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, складається акт про відсутність державного службовця на робочому місці (Додаток 1). Фіксація відсутності державного службовця на робочому місці відбувається, за участю не менше трьох осіб, а саме безпосереднього керівника, представників відділу юридичного забезпечення та відділу управління персоналом Міжрегіонального управління, про що ними складається та підписується відповідний акт (а.с. 126, т. 1).
В той же час, наявні в матеріалах справи акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці (а.с. 44, 45, т.1), які стали підставою проведення дисциплінарного провадження та на підставі яких позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, складені працівники Управління інспекційної діяльності в Чернівецькій області, при цьому, жоден із них не є керівниками позивача, а навпаки, як стверджує відповідач, знаходяться в підпорядкуванні ОСОБА_1 . Натомість, безпосередній керівник позивача начальник (керівник) Південно Південно-Західному міжрегіональному управління Держпраці Сагайдак Богдан Степанович не брав участь у складенні згаданих актів, що є порушенням вимог 4.3 розділу IV Правил внутрішнього службового розпорядку.
Окрім цього, згідно з пунктом 4.4 розділу 4 Правил внутрішнього службового розпорядку, у разі ненадання державним службовцем доказів поважності причин відсутності на роботі, він повинен надати письмові пояснення на ім`я начальника Міжрегіонального управління щодо причин своєї відсутності. У разі відмови надати пояснення складається акт фіксації відмови від надання державним службовцем письмових пояснень (додаток 2). Фіксація відмови державного службовця від надання письмових пояснень відбувається, за участю не менше трьох осіб, а саме безпосереднього керівника, представників відділу юридичного забезпечення та відділу управління персоналом Міжрегіонального управління, про що ними складається та підписується відповідний акт (а.с. 127, т. 1).
Судом не здобуто доказів та відповідачем не надано підтвердження того чи дисциплінарна комісія з`ясувала факт надання пояснень позивачем та чи вимагав безпосередній керівник від позивача надати пояснення про причини відсутності на робочому місці і чи складалися акти про відмову від надання таких пояснень.
Як наслідок, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність складу дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_1 , оскільки висновок про її відсутність на своєму робочому місці 21.11.2024 та 22.11.2024 не підтвердився, а тому відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення.
Як наслідок, наказ Державної служби України з питань праці від 06.01.2025 №2-КТ-25а «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 » є протиправним і підлягає скасуванню.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про задоволення позовних вимог.
У зв`язку із тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, а доказів понесення нею будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці від 06.01.2025 №2-КТ-25а «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 ».
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач Державна служба України (ідентифікаційний код юридичної особи 39472148), адреса: вул. Десятинна, 14, м. Київ, 01601.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.