Справа № 400/9354/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/9354/24
Перша інстанція: суддя Малих О.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частина НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі необхідності постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи та виключити зі списків особового складу;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 в особі її командира, звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас у зв`язку з сімейними обставинами на підставі підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі необхідності постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи та виключити зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу за призовом під час мобілізації у ЗСУ.

12.08.2024р. позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення його зі військової служби.

Однак, листом від 4.09.2024р. ВЧ НОМЕР_2 через ВЧ НОМЕР_1 відмовила у задоволенні вказаного рапорту, зазначивши про відсутність інших членів сім`ї, які могли б надати допомогу ОСОБА_2 , а також документи, що підтверджують необхідність постійного догляду.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову ВЧ НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_3 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», викладену у відповіді від 30.08.2024р. №8508.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду із прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою особою може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК, відповідний медичний висновок, належним чином оформлений (підписаний та засвідчений печатками членів комісії та закладу охорони здоров`я) позивач надав відповідачу разом із рапортом про звільнення серед інших документів, у відповідача не було причин відмовляти позивачу у звільненні з військової служби відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232, оскільки підставу для звільнення з військової служби, передбачену цим пунктом, позивач підтвердив у належний спосіб.

Проте, з таким висновком суду першої не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 проходить військову службу по мобілізації у ЗСУ.

12.07.2024р. позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у запас, за сімейними обставинами на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у разі необхідності постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, та виключити зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 .

До вказаного рапорту додано копії нотаріально посвідчених документів, а саме: паспорту ОСОБА_1 ; довідки про присвоєння iдентифiкацiйного номеру на ім`я ОСОБА_1 ; свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; паспорту ОСОБА_2 ; довідки про присвоєння iдентифiкацiйного номеру на ім`я ОСОБА_2 ; довідки до акту МСЕК Серія 12 ААГ № 517603; довідки про склад сім`ї за місцем реєстрації від 27.05.2024р. №459; витяг з реєстру територіальної громади від 7.05.2024р. №2024/006156327; висновку про наявність порушення функцій організму через яку невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (№080-4/о) від 3.07.2024р.; акту встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 17.06.2024р. №1; підтвердження проходження огляду спеціалізованої кардіоофтамологічної МСЕК Обласного Центру медико-соціальної експертизи Миколаївської обласної ради від 13.05.2024р. №39; свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 ; свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 ; сповіщення сім`ї від 8.09.2022р. №127; свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_5 ; свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_6 ; свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_7 .

Однак, листом від 30.08.2024р. №8508 відповідач відмовив у задоволенні вказаного рапорту, зазначивши, що серед документів, наданих до рапорту, відсутні документи, які б підтвердили факт відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 (батька), або документи, які підтверджують необхідність членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення потреби постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Не погоджуючись із вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій військової частини у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон №2232-XII.

Згідно із ч.1 ст.2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На підставі ч.2 цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

За змістом ч.4 вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст.3 Закону №2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч.5 ст.1 Закону №2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону № 2232-XII.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022р., затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022р., введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та діє дотепер.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 12.08.2024р. позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII через сімейні обставини, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Так, згідно із пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII (в редакції, що діяла на момент звернення позивача із рапортом) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частина 12 вказаної статті передбачає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відтак, аналізуючи вищенаведені норми законодавства, судова колегія констатує, що в даному випадку право на звільнення з військової служби наявне при сукупності певних обставин:

- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, необхідною умовою для звільнення із служби під час воєнного стану на підставі вищевказаних обставин є наявність особи, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Лише за наявності відповідних обставин та вказаних умов особа може бути звільнена через вказані сімейні обставини на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII - у зв`язку наявністю особи, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано сторонами, що ОСОБА_2 (батько позивача) є особою з інвалідністю ІІ (другої) групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №517603 від 19.03.2024р..

При цьому, судова колегія звертає увагу, що вказана довідка до акту огляду не містить жодних приміток щодо необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 .

Згідно з наданим висновком про наявність порушення функцій організму від 3.07.2024р. в графі 4 «Рекомендовані соціальні послуги» зазначено: «отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи».

Також, позивачем додано Акт №1 встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), в якому в графі «Документ, що підтверджує потребу особи в постійному догляді» стоїть відмітка про відсутність такого документа.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що підставою прийняття рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби було те, що у батька позивача є доросла донька ОСОБА_7 , тобто наявна особа першого ступеня спорідненості для ОСОБА_2 , що з огляду на вимогу ч.12 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку про відсутність у позивача права на звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Колегія суддів зазначає, що при розгляді даної справи судом першої інстанції було хибно застосовано норми законодавства в редакції до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024р. №3633-ІХ, які набули чинності з 18.05.2024р..

При цьому, під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів не встановлено інших, передбачених законодавством підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

З урахуванням викладеного та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам у справі, а відтак дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції підлягає скасування із прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139,246,315,317,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко