Справа № 640/20173/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, викладену у листі від 30.06.2021 № 2600-0213-8/105752;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з моменту звернення - 13.05.2021.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2021 (а.с. 30, том 1) відповідачем надані копії пенсійних справ позивача та її померлого чоловіка.

Як вбачається з поданих копій пенсійних справ, 13.05.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви додано наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; паспорт громадянина України; довідку СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення; відомості з реєстру страхувальників; посвідку; ідентифікаційний номер ОСОБА_2 ; свідоцтво про смерть; свідоцтво про шлюб; трудову книжку; заяву про допит свідків на підтвердження факту догляду за чоловіком - інвалідом І групи, який потребував постійного стороннього догляду у період 16.08.1999 - березень 2005 (а.с. 16, 23, 41-55, том 1).

Рішенням від 27.04.2021 № 97 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. Підставою для відмови стали обставини недостатності трудового стажу для її призначення, а саме замість 28 років наявний трудовий стаж складає 24 роки 10 місяців 14 днів. Заявниці вказано, що дата настання права на пенсію за віком - 06.05.2024 (а.с. 56, том 1).

Листом від 30.04.2021 № 2600-0213-8/72925 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 щодо обставин відмови у призначенні пенсії за віком та про можливість докупівлі страхового стажу (а.с. 58, том 1).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, мотивував своє рішення тим, що в матеріалах справи наявні докази щодо розгляду питання про призначення пенсії за віком. Однак, суд першої інстанції звернув увагу, позивач із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не зверталась.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Зокрема, апелянт зазначає, що пенсійна справа позивача містить заяву ОСОБА_3 до Головного управління ПФУ в м. Києві від 13.05.2021 про призначення пенсії у разі втрати годувальника, яка саме була розглянута відповідачем та результатами розгляду у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника заявнику було відмовлено, про що зазначено у листі відповідача від 30.06.2021 № 2600-0213-8/105752. Наголошує на тому, що позивач оскаржила відмову відповідача у призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка була викладена у листі відповідача від 30.06.2021 № 2600-0213-8/105752. Будь-яких інших трактувань звернення ОСОБА_3 з заявою про призначення пенсії, ніж як пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не може бути, оскільки ця обставина підтверджена заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника, та, власне, відмовою у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, яка була викладена у листі відповідача від 30.06.2021 № 2600-0213-8/105752, у якій відповідач чітко, та без можливості подвійного тлумачення, визначив факт розгляду заяви ОСОБА_3 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відмовивши у призначенні такої пенсії по підставах недостатності у заявника страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону №1058-ІV пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) призначаються такі види державних пенсій: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Як зазначає апелянт, вона звернулася до відповідача за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника, що передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення» (стаття 2) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (стаття 9).

Статтею 36 Закону 1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Частиною 3 вказаної статті, визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст.37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії (ч.2 ст. 38 Закону № 11058-IV).

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (стаття 7 вказаного Закону).

Пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним згідно з статтею 37 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно (ст. 47 даного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» сім`ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій (далі - Порядок), відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п.1.1. Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п. 2.3. Порядку до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника має бути додано, зокрема, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

В пункті 2.11. Порядку вказано, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством тощо (Положення про Пенсійний фонд України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280.

Відповідно до п. 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.

Як вбачається з копії пенсійної справи ОСОБА_1 , 22.04.2021 остання звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком із документами зазначеними вище.

Рішенням від 27.04.2021 № 97 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. Підставою для відмови стали обставини недостатності трудового стажу для її призначення, а саме замість 28 років наявний трудовий стаж складає 24 роки 10 місяців 14 днів. Заявниці вказано, що дата настання права на пенсію за віком - 06.05.2024 (а.с. 56, том 1).

Листом від 30.04.2021 № 2600-0213-8/72925 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 щодо обставин відмови у призначенні пенсії за віком та про можливість докупівлі страхового стажу (а.с. 58).

Колегія суддів звертає увагу, що правомірність відмови у призначенні пенсії за віком не досліджувалась, оскільки не є предметом розгляду справи.

В той же час, право ОСОБА_1 на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідачем не порушено, оскільки позивач не зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за призначенням такого виду пенсії, а відповідач не відмовляв у її задоволенні.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що ОСОБА_3 13.05.2021 подавала заяву про призначення пенсії у разі втрати годувальника, яка була розглянута відповідачем та за результатами її розгляду було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника заявнику, про що зазначено у листі відповідача від 30.06.2021 № 2600-0213-8/105752.

Щодо таких тверджень, колегія суддів зазначає, що ні матеріали адміністративної справи, ні матеріали пенсійної справи, витребуваної судом першої інстанції, такої заяви та листа (рішення) від 30.06.2021 № 2600-0213-8/105752 не містять, а тому такі твердження є безпідставними.

До цього ж, надана апелянтом до апеляційної скарги заява про призначення пенсії у разі втрати годувальника не береться колегією суддів до увагу, оскільки така заява не міститься в пенсійній справі, вона не завірена належним чином та має ознаки дефектності (друга сторінка заяви частково дублює її першу сторінку, друга сторінка, яка містить підпис та дату, поганої (нечитабельної) якості).

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, проаналізувавши вказані вище та інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.