Справа № 580/8472/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8472/24 Суддя першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Штульман І.В.,

суддів - Кобаля М.І., Черпака Ю.К.,

при секретарі - Рожок В.В.,

за участі - Лучинович І.В. ,- представника позивача,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Лучинович Інни Віталіївни та представника військової частини НОМЕР_1 - Галкіна Владислава Віталійовича на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року представник ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) - адвокат Лучинович Інна Віталіївна (далі - представник позивача) звернулась в Черкаський окружний адміністративний суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про:

- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті при звільненні військовослужбовцю ОСОБА_2 всіх належних сум, включаючи грошову компенсацію замість не отриманого речового майна та підйомну допомогу;

- стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 підйомну допомогу у сумі 23421,3 грн;

- стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку під час звільнення з 25 травня 2024 до моменту ухвалення рішення у даній справі.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у невиплаті підйомної допомоги під час звільнення військовослужбовця ОСОБА_2 з військової служби;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити на користь ОСОБА_2 підйомну допомогу у сумі 23421 грн 30 коп.;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплат під час звільнення (підйомної допомоги), починаючи з наступного дня після звільнення з військової служби, але не більше як за 6 місяців;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року, представник в/ч НОМЕР_1 - Галкін В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повністю. Свою позицію представник відповідача обґрунтовує тим, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку (6 місяців) є очевидно непропорційним та не співмірним до розміру завданої позивачу шкоди, а саме, встановлений в сумі 6-ти кратного розміру заборгованості. Представник в/ч НОМЕР_1 відмітив, що ні на момент звільнення позивача з військової служби (24 травня 2024 року), ні на момент подачі позивачем позову (26 серпня 2024 року) обов`язку у відповідача на проведення виплати підйомної допомоги не виникало, оскільки позивач не звертався з відповідним рапортом.

18 лютого 2025 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Лучинович І.В. подала відзив на апеляційну скаргу представника відповідача - Галкіна В.В., в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року переглянути згідно поданої представником позивача апеляційної скарги. Свою позицію представник позивача обґрунтовує тим, що оскільки законодавець і так обмежив період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, він не підлягає подальшому зменшенню. Адвокат Лучинович І.В. наголосила на тому, що відповідно до пункту 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 05 лютого 2018 року №45 (далі - Порядок №45), виплата особисто військовослужбовцю підйомної допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини та не потребує відповідного рапорту. Крім того, представник позивача зазначив, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною від вимоги про стягнення відповідних сум, а тому позивачем не пропущено передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) строк звернення до суду.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року, представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Лучинович І.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн та змінити вказане судове рішення в резолютивній частині, виклавши абзаци з четвертого по шостий в такій редакції:

«Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , відома адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 РНОКППП НОМЕР_4 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.05.2024 по 25.11.2024 у розмірі 142063,62 грн.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , відома адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 РНОКППП НОМЕР_4 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.»

Свою позицію представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Лучинович І.В. обґрунтовує тим, що як підйомна допомога, так і компенсація за не отримане речове майно охоплюється поняттям «всіх сум», що вжите у статті 117 КЗпП України, за затримку у виплаті яких військова частина має сплатити на користь військовослужбовця середнє грошове забезпечення. Разом з тим, представник позивача зазначила, що її незгода з оскаржуваним судовим рішенням полягає у не визначенні судом першої інстанції періоду затримки та суми грошового забезпечення, яка має бути сплачена на користь позивача.

18 березня 2025 року представник відповідача - Галкін В.В. подав відзив на апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Лучинович І.В., в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Свою позицію представник в/ч НОМЕР_1 обґрунтовує тим, що при вирішенні питання щодо суми відшкодування обчисленій відповідно до правил статей 116, 117 КЗпП України, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є очевидно непропорційними та не співмірними до розміру завданої ОСОБА_3 шкоди. Представник відповідача наголошує, що зазначена представником позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, оскільки не відповідає обсягу виконаним адвокатом Лучинович І.В. робіт. Окремо представник в/ч НОМЕР_1 наголошує на тому, що на стадії апеляційного оскарження у представника Швирьова М.В. відсутнє право змінювати (збільшувати) позовні вимоги.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційні скарги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 квітня 2025 року.

09 квітня 2025 року розгляд справи не здійснювався у зв`язку з перебуванням головуючого судді-доповідача Штульман І.В. на навчанні.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 КАС України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2021 року ОСОБА_2 був призваний на строкову військову службу в Збройні Сили України та з 12 вересня 2022 року проходив військову службу за контрактом.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 квітня 2024 року №124 позивача ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу на речове та грошове забезпечення військової частини НОМЕР_1 (позивач був переміщений у іншу місцевість у зв`язку з переведенням з військової частини НОМЕР_5 до військової частини НОМЕР_1 ).

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 травня 2024 року №149 вбачається, що позивач ОСОБА_2 є таким, що здав справи та посаду з вказаної дати у зв`язку зі звільненням його з військової служби за закінченням строку контракту, укладеного під час дії режиму воєнного стану.

Представник позивача 16 липня 2024 року звернувся до в/ч НОМЕР_1 з адвокатським запитом, в якому, з метою забезпечення повноти надання правової допомоги для захисту інтересів її клієнта (позивача), попросила надати перелік документів стосовно ОСОБА_2 .

Листом відповідача від 25 липня 2024 року №4259 надано копії запитуваних адвокатом Лучинович І.В. документів.

З наданих копій документів, зокрема розрахунку виплати під час звільнення ОСОБА_2 з військової частини НОМЕР_1 вбачається, що під час звільнення позивачу нараховано та виплачено (згідно з відомістю розподілу виплат від 13 червня 2024 року) грошове забезпечення за травень 2024 року, компенсацію за невикористані відпустки, одноразову грошову допомогу на оздоровлення у сумі 80149,56 грн.

Представник позивача 30 липня 2024 року звернулася до в/ч НОМЕР_1 з адвокатським запитом, в якому просила відповідача надати копії наказів про переведення ОСОБА_2 на службу у військові частини НОМЕР_1 , НОМЕР_5 та два примірника послужного списку ОСОБА_2 станом на дату звільнення з військової служби.

Листом від 25 липня 2024 року №4259 в/ч НОМЕР_1 надано відповідь на адвокатський запит представника позивача та додано: довідку-розрахунок на одержання грошової компенсації замість речового майна, що належить до видачі солдату ОСОБА_2 згідно з якою визначена компенсація за неодержане речове майно у сумі 7761,03 грн; розрахунок підйомної допомоги військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 у зв`язку з переміщенням на інше місце служби у сумі 23421,3 грн (без урахування компенсації податку на доходи фізичних осіб). Відповідач зазначив, що підйомна допомога позивачу не виплачена, оскільки він не звертався до відповідача з рапортом, проте запитувача інформації доведено до відома, що ОСОБА_2 зберігає право звернутись з таким рапортом.

Приймаючи 18 грудня 2024 року оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням принципу пропорційності, справедливості та співмірності, зважаючи на невизначення позивачем зрозумілої вимоги майнового характеру, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянтів, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Згідно пункту другого Порядку №45 право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає:

- на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;

- на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;

- на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.

Розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.

Пунктом 3 Порядку №45 передбачено, що виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.

У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини).

Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні відповідного командира, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та вступу до виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті.

Відповідно до пункту 5 Порядку №45 підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.

Отже, рапорт військовослужбовця про виплату підйомної допомоги необхідний у разі виплати такої допомоги на членів його сім`ї, а виплата підйомної допомоги саме військовослужбовцю здійснюється відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.

З огляду на викладене, посилання представника в/ч НОМЕР_1 на відсутність рапорту ОСОБА_2 про виплату підйомної допомоги, як на підставу для невиплати такої, є помилковим.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Пунктом 242 Положення №1153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Частиною першою статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-ІХ) текст статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон №2352-ІХ і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні (25 травня 2024 року) та виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 не було виплачено підйомної допомоги, яка відповідно до розрахунку підйомної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с.42) для позивача становить 23412,30 грн (без компенсації сум податку з доходів фізичних осіб).

Крім того, Верховний Суд сформував усталену практику у правозастосуванні статті 117 КЗпП України, у редакції до 19 липня 2022 року, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, Верховний Суд зауважував, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Проте суд апеляційної інстанції зауважує, що указаний підхід Верховного Суду до застосування статті 117 КЗпП України в окресленому контексті не відповідає правовому регулюванню, яке належить застосовувати до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом №2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №2352-ІХ.

Наведений у цій постанові підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

У цих правовідносинах спірним є період з 29 квітня 2024 року (вступ у посаду) по 25 травня 2024 року (звільнення), тобто той, який регулюється чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями.

Отже, твердження представника в/ч НОМЕР_1 про те, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку (6 місяців) є очевидно непропорційним та не співмірним до розміру завданої позивачу ОСОБА_2 шкоди, а саме, встановлений в сумі 6-ти кратного розміру заборгованості є безпідставним.

З огляду на викладене, відповідачем протиправно не було виплачено позивачу підйомну допомогу під час звільнення у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не звертався до в/ч НОМЕР_1 з відповідним рапортом, оскільки такий рапорт він не був зобов`язаний надавати, так як виплата повинна здійснюватися відповідно до наказу командира в/ч із зазначенням нарахованої суми виплат.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що оскільки позивач був звільнений з військової служби 25 травня 2024 року, а відповідачем з моменту звільнення до моменту звернення представника позивача ОСОБА_2 до суду не було виплачено підйомну допомогу, то позивач ОСОБА_2 має право на отримання середнього заробітку за час затримки виплат під час звільнення (підйомної допомоги), починаючи з наступного дня після його звільнення з військової служби, але не більше як за 6 місяців.

Щодо розміру виплати середнього заробітку за час затримки виплат під час звільнення (підйомної допомоги) суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт «л» пункту 1 розділу І Порядку №100).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

На підставі пункту 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 29 квітня 2024 року (дата вступу у посаду) по 25 травня 2024 року (дата звільнення з військової служби).

При цьому, до складових грошового забезпечення для проведення розрахунку середньоденного заробітку включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та за особливості проходження служби, премія.

З наявного в матеріалах справи розрахунку виплат при звільненні (а.с.37) вбачається, що ОСОБА_2 отримав грошове забезпечення у розмірі 18132,60 грн (посадовий оклад - 2454,19 грн; оклад за військовим званням - 518,71 грн; надбавка за особливості проходження служби - 2415,48 грн; надбавка за вислугу років - 743,23 грн; премія - 12000,99 грн) за 24 дні.

Тобто, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_2 складає 755,53 грн (18132,60 грн/24 дні).

Разом з тим, період затримки розрахунку при звільненні, за який у відповідача виникає обов`язок виплатити позивачу середнє грошове забезпечення, з урахуванням чинної норми статті 117 КЗпП України становить 184 календарних днів.

Отже, сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивач ОСОБА_2 , становить 138261,99 грн (755,53 грн Х 183 календарних днів).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року шляхом зазначення розрахунку суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні (шість місяців).

Відповідно пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Водночас, ОСОБА_2 не сплачував судовий збір ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, оскільки він звільнений від сплати такого на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI (посвідчення від 12 квітня 2023 року серії НОМЕР_6 ; т.1 а.с.80).

З огляду на викладене, підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору відсутні.

Крім того, як свідчать матеріали справи, представник позивача просив суди першої та апеляційної інстанцій у разі задоволення позову стягнути за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн та 6000,00 грн відповідно.

На підтвердження понесених витрат у розмірі 8000,00 грн адвокатом Лучинович І.В. до Черкаського окружного адміністративного суду були надані:

- Ордер на надання правничої допомоги від 23 серпня 2024 року Серії СА №1095387 (т.1 а.с.118);

- Договір про надання правової допомоги від 30 травня 2024 року №30/05/2024 (т.1 а.с.119-121);

- Додаткова угода від 21 серпня 2024 року №2 до Договору про надання правової допомоги №30/05/2024 (т.1 а.с.122);

- Рахунок-фактура від 21 серпня 2024 року №д/у 2-1 (т.1 а.с.122 зворот);

- Платіжна інструкція від 21 серпня 2024 року №@2PL295894 (т.1 а.с.123);

- Акт приймання-передачі наданих послуг від 17 жовтня 2024 року №_2 (т.1 а.с.123 зворот);

- Детальний опис робіт (наданих послуг) від 17 жовтня 2024 року (т.1 а.с.124).

На підтвердження понесених витрат у розмірі 6000,00 грн представником позивача до Шостого апеляційного адміністративного суду були надані:

- Ордер на надання правничої допомоги від 22 січня 2025 року Серії СА №1110311;

- Договір про надання правової допомоги від 30 травня 2024 року №30/05/2024;

- Додаткова угода від 14 січня 2025 року №3 до Договору про надання правової допомоги №30/05/2024;

- Рахунок-фактура від 14 січня 2025 року №д/у3;

- Платіжна інструкція від 17 січня 2025 року №@2PL829865;

- Акт приймання-передачі наданих послуг від 22 січня 2025 року №_3 д/у3;

- Детальний опис робіт (наданих послуг) від 22 січня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положення частини третьої статті 134 КАС України закріплюють для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №2040/6997/18 підкреслив, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Судовою колегією враховується, що хоча ця справа не була віднесена судом до справ незначної складності, водночас з приводу спірних правовідносин склалася усталена судова практика, а підготовка до неї не потребувала опрацювання великого обсягу документів і матеріалів.

З матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2024 року між адвокатом Лучинович І. В. та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги №30/05/2024.

Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 "Предмет договору" адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором.

Відповідно до приписів розділу 3 "Вартість послуг і порядок здійснення розрахунків" ціна цього Договору складається із суми гонорарів Адвоката (пункт 3.1).

Гонорар є формою винагороди Адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги Клієнту. Розмір Гонорару розраховується адвокатом самостійно за кожним дорученням Клієнта. Погоджений сторонами розмір Гонорару визначається в виставлених Адвокатом рахунках або в додаткових угодах до даного договору (пункти 3.2 - 3.3).

Як встановлено вище, адвокатом Лучинович І.В. на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 14000,00 грн (8000,00 грн + 6000,00 грн) надано, зокрема, платіжні інструкції №@2PL295894, №@2PL829865 (загальна сума 14000,00 грн) на підтвердження сплати позивачем виконаних його представником робіт, перелік яких зазначено в Детальних описах робіт (наданих послуг) від 17 жовтня 2024 року та від 22 січня 2025 року.

Із вказаних Детальних описів робіт (наданих послуг) вбачається, що представником позивача виконувався такий об`єм роботи:

- опрацювання нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини, практики вирішення національними судами аналогічних та близьких за змістом правовідносин, формування правової позиції (5 годин);

- направлення адвокатських запиті до відповідача та до ІНФОРМАЦІЯ_2 , МТЦК та військової частини НОМЕР_5 (5 годин);

- підготовка позовної заяви (10 годин);

- підготовка клопотання приєднання та витребування доказів (1 година);

- підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (1 година);

- підготовка повторного клопотання про витребування доказів (1 година);

- підготовка клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (1 година);

- вивчення доводів і мотивів рішення суду першої інстанції;

- ознайомлення з матеріалами справи у суді;

- опрацювання;

- опрацювання нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини, практики вирішення національними судами аналогічних та близьких за змістом правовідносин, формування правової позиції;

- підготовка апеляційної скарги;

- формування додатків до апеляційної скарги та посвідчення копій документів, які додаються.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Верховний Суд, зокрема, у постанові від 13 грудня 2023 року по справі №160/17139/20 зауважив, що у будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому або такому ж розмірі, як надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. В свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Відтак, оскільки процесуальний закон наділяє суд повноваженнями зменшити належну до стягнення суду правничої допомоги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що визначена для стягнення судом першої інстанції сума витрат на правничу допомогу за представництво інтересів позивача в суді першої інстанції в розмірі 5000,00 грн є обґрунтованою та співмірною з виконаним представником Швирьова М.В. об`ємом роботи, в той час як заявлені до стягнення витрати у розмірі 6000,00 грн не є співрозмірними з виконаним адвокатом Лучинович І.В. об`ємом роботи для представництва інтересів ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанцій та обсягом витраченого нею для цього часу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції було правильно визначено період, за який необхідно виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, однак не було розраховану суму, яку необхідно стягнути за вказаний період.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також фактичний об`єм виконаної роботи та її незначну складність, судова колегія вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу за представництво інтересів ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_1 в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень. Вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу та обсягом роботи, який адвокат Лучинович І.В. виконала для надання правничої допомоги позивачу ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника позивача Швирьова Максима Валентиновича та представника військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з військової частини середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку під час звільнення - змінити, виклавши абзац четвертий його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_4 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку під час звільнення за шість місяців у сумі 138261(сто тридцять вісім тисяч двісті шістдесят одна) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок.».

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі №580/8472/24 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_4 ) понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу за представництво його інтересів в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак

Повне судове рішення виготовлено "28" травня 2025 року.