Справа № 260/261/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/261/24 пров. № А/857/18666/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року, що ухвалив суддя Гебещ С.А. у м. Ужгороді, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 260/261/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

зобов`язати відповідача здійснити нарахування і виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з застосуванням грудня 2014 року як базового місяця;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з звільненням з військової служби, індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби та не проведення повного розрахунку зі ОСОБА_1 при звільненні із військової служби в день виключення із списків військової частини.

зобов`язати стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 18.07.2023 р по 17.01.2024 року в сумі 152 146,96 (сто п`ятдесят дві тисячі сто сорок шість грн. 96 коп.).

20 червня 2024 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини.

Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби.

Визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року як базового місяця.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що під час звільненні позивача зі служби відповідач не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби, а також не нарахував та не виплатив під час проходження служби індексацію грошового забезпечення за період з 15.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року як базового місяця, внаслідок чого у відповідача є відповідний обов`язок.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, як передчасної.

Не погодившись із цим судовим рішенням, в частині задоволення позову, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що сімейні обставини, через які зі служби звільнився позивач/, не є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби.

Що стосується індексації грошового забезпечення, то позивач не обґрунтував, що відповідач виплатив її у невірному розмірі, при цьому, звертаючись до відповідача, позивач не просив провести таку індексацію із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Також відповідач звертає увагу на те, що позивач пропустив строк звернення до суду встановлений статтею 233 КЗпП.

28 квітня 2025 року апеляційний суд прийняв ухвалу, якою зобов`язав позивача подати докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

07 травня 2025 року на виконання цієї ухвали позивач подав пояснення у яких зазначив, що спір щодо індексації грошового забезпечення виник у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, коли діяла редакція статті 233 Кодексу законів про працю України, яка не обмежувала будь-яким строком право особи звернутися до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати, а тому позивач вважає, що не пропустив строк звернення до суду встановлений цією статтею щодо цих позовних вимог.

Що стосується виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби, то позивач пояснив, що ця допомога мала бути виплачена при звільненні позивача, тобто 17.07.2023 року. На цей час діяла редакція статті 233 Кодексу законів про працю України, яка передбачала строк звернення до суду з позовом у тримісячний строк з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Однак, позивач у заяві стверджує, що він протягом тривалого часу вживав заходи щодо отримання інформації про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні і 19 жовтня 2023 року отримав від відповідача лист-відповідь про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, тому, на думку позивача, з дати отримання листа відповідача, необхідно рахувати тримісячний строк звернення до суду з позовом про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення 17.07.2023 року за підпунктом "г" коли один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину до 18 років не висловив бажання продовжувати військову службу.

06 жовтня 2023 року на адресу відповідача представник позивача направив адвокатський запит про надання інформації про належні позивачу при звільненні виплати.

19 жовтня 2023 року відповідач надав позивачу відповідь у якій вказав, що підстава звільнення позивача не входить до Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, які є підставою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Також позивача поінформовано, що, починаючи з січня 2016 року по лютий 2018 року, індексація грошового забезпечення військовослужбовцям не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку з відсутністю фінансування для її виплати. Заборгованість із виплати індексації грошового забезпечення за даний період на момент та після звільнення з військової служби не виплачувалась, оскільки військовослужбовець не звертався щодо виплати заборгованості індексації грошового забезпечення та не надавав реквізити для проведення такої виплати.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, то апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині.

Що стосується строку звернення до суду апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний суд встановив, що позивач звернувся до суду з приводу виплат, а саме: індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тому, на переконання апеляційного суду, вказаний спір є спором у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, у КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX (набрав чинності 19.07.2022 року) внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Аналізуючи вказані вище норми Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2025 року по справі № 460/21394/23 зробила наступні висновки: «Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).»

Разом з тим, відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Зважаючи на те, що карантин, пов`язаний з COVID-19, закінчився 30 червня 2023 року, то строк звернення до суду встановлений частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України розпочався 01.07.2023 року та закінчився 01.10.2023 року.

Апеляційний суд встановив, що правові відносини щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року виникли у період дії норми статті 233 Кодексу законів про працю України, яка не обмежувала право на звернення до суду за вирішенням трудового спору будь-яким строком.

Отже, строк звернення із позовними вимогами, що виникли з приводу виплати індексації грошового забезпечення позивача, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, не обмежується, а тому немає правових підстав для залишення вказаних позовних вимог без розгляду.

Що стосується застосування строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, то апеляційний суд зауважує, що вказана допомога виплачується при звільненні військовослужбовця зі служби.

Апеляційний суд встановив, що позивач звільнився з військової служби 17.07.2023 року, тобто у період дії статті 233 Кодексу законів про працю України в новій редакції, яка передбачала, що у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні застосовується тримісячний строк з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

З урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року та закінчився 01 жовтня 2023 року.

Позивач з вказаним позовом звернувся 18 січня 2024 року.

Разом з тим моментом коли позивач мав дізнатися про порушення свого права щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні є день звільнення позивача зі служби та виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (17.07.2023 року), оскільки, на день звільнення відповідач мав провести із позивачем повний розрахунок при звільненні.

Отже, зважаючи на те, що позивач звільнився з військової служби 17.07.2023 року, а з позовом звернувся 18.01.2024 року, позивач пропустив строк звернення до суду із позовними вимогами про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Частиною четвертою ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У свою чергу, пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України встановлено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Апеляційний суд поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби не знайшов, тому дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України та залишення цих позовних вимог без розгляду.

Що стосується вирішення спору про виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення грудня 2014 року, то апеляційний суд зазначає наступне.

Апеляційний суд, на підставі довідки відповідача про види грошового забезпечення позивача встановив, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 позивачу нараховувалася, однак не виплачувалася. Із цієї довідки також встановлено, що відповідач обрав базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення травень 2015 року.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Право позивача на індексацію грошового забезпечення за спірний період відповідач не оспорює.

Спірним в цій справі є застосування базового місяця для обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Правові норми пункту 5 Порядку № 1078, у редакції пункту, яка діяла до 01.12.2015 року, передбачали, що, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відповідно до абзаців 1-6 пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2015 року та застосовується з 01.12.2015 року), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, за змістом пункту 5 Порядку, проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця.

Таким чином, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).

Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 листопада 2021 року по справі № 120/313/20-а.

Апеляційний суд встановив те, що зміна посадових окладів, з урахуванням періоду проходження військової служби позивачем, відбулась 01 січня 2008 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі постанова № 1294).

Таким чином, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року.

Отже, базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення позивача, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, є січень 2008 року, в якому, постановою № 1294, встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

Таким чином, позовні вимоги що стосуються індексації грошового забезпечення необхідно задовольнити шляхом:

визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;

зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця.

Ці позовні вимоги суд першої інстанції вирішив правильно.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 319 КАС України, з підстав визначених п. 8 ч.1 ст. 240 КАС України, необхідно скасувати, в частині задоволення позовних вимог про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з одночасним прийняттям постанови про залишення цих позовних вимог без розгляду.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У частині задоволення позовних вимог про виплату індексації грошового забезпечення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не оскаржувалося, а тому в апеляційному порядку не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі № 260/261/24, в частині задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) протиправною та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби скасувати та прийняти постанову, якою ці позовні вимоги залишити без розгляду.

В частині задоволення позовних вимог що стосуються виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі № 260/261/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель