Справа № 140/14679/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/14679/24 пров. № А/857/14559/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 140/14679/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтердек» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Андрусенко О.О. в м. Рівне в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРДЕК» (далі ТзОВ «ІНТЕРДЕК», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14.08.2024 № UA205140/2024/000231/2.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 14.08.2024 № UA205140/2024/000231/2.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРДЕК» судові витрати у сумі 7028,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів було встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності. Зазначає, що визначений розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспіввісним критеріям визначеним частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 22.02.2024 між ТзОВ «ІНТЕРДЕК» (покупець) та компанією ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI (продавець) було укладено контракт на поставку товарів № 1-2202, за умовами якого продавець приймає на себе зобов`язання продавати генератори покупцю, а покупець зобов`язується оплачувати та приймати товар, в порядку та на умовах, визначених даним контрактом. Асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані, необхідні для організації поставок товару, визначаються у специфікаціях, погоджених покупцем, які є невід`ємною частиною даного контракту. Термін відвантаження продавцем товару протягом 30 банківських днів з дати отримання 100% оплати за товар. Поставка товару здійснюється на умовах EXW ISTANBUL (Інкотермс 2010) м. Стамбул, Туреччина, якщо інші умови не зазначені в інвойсі. При цьому, вартість товару включає вартість завантаження товару. Ціна товару визначається в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного контракту.

13.06.2024 сторони уклали додаткову угоду, якою пункт 1.3 контракту виклали в наступній редакції: «асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані, необхідні для організації поставок товару, визначаються у рахунках-проформах, погоджених сторонами, які є невід`ємною частиною даного контракту».

13.08.2024 для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару («дизельний генератор SGN33 4 шт, дизельний двигун ZH4105ZD 1 шт») декларант позивача подав МД № 24UA06U7. Фактурна вартість товару становить 20 626,00 дол./США (еквівалентно 930 352,23 грн). Митну вартість товару визначено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) на рівні 985 352,23 грн. з урахуванням транспортних витрат у сумі 55 000,00 грн. До митної декларації додано: контракт на поставку товарів від 22.02.2024 № 1-2202; додаткову угоду від 13.06.2024 № 1; рахунок-фактуру (інвойс) від 31.07.2024 № 1012-24; рахунок-фактуру (інвойс) від 02.08.2024 № 1252-24; платіжні документи в іноземній валюті від 26.07.2024 № LV133520/240726 та від 01.08.2024 № LV133884/240801; договір-заявку на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024 № 01/08/1; рахунок на оплату від 13.08.2024 № 109; довідку про транспортні витрати від 09.08.2024 № 4; автотранспортні накладні № 001503 та № 1012/24; технічні паспорти товару; пакувальні листи від 02.08.2024 та 05.08.2024; митну декларацію країни відправлення № 24341200ЕХ00269875; сертифікат походження NO B 1402031; транзитний товаросупроводжувальний документ № 24TR4997.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: виписку з бухгалтерської документації; банківський платіжний документ, що стосується товару; проформу-інвойс; транспортні (перевізні) документи; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

На електронне повідомлення митниці позивач надав листи від 13.08.2024 № 58 та від 13.08.2024 № 59.

14.08.2024 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000231/2 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2024/002059.

У графі 33 оскаржуваного рішення від 14.08.2024 № UA205140/2024/000231/2 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: відповідно до рахунка-фактури від 02.08.2024 № 1252-24 умови поставки зазначено 50% передоплати, 50% перед відвантаженням, однак банківського платіжного документа, що підтверджує вартість товару не подано до митного оформлення; згідно графи 22 МД вартість товару становить 20626 євро, що суперечить загальній сумі, зазначеній в банківських платіжних документах - 37946 євро (від 01.08.2024 № LV133884/240801 - 18875 євро та від 26.07.2024 № LV133520/240726 - 19071 євро); банківський платіжний документ від 26.07.2024 № LV133520/240726 містить інформацію щодо оплати за інвойсом від 25.07.2024 № 1010-24, що не стосується даного митного оформлення; відповідно до рахунка на оплату від 13.08.2024 № 109 зазначені експедиційні послуги в сумі 1000 грн., дані витрати не включено як складові митної вартості товару; згідно пункту 3.1 додаткової угоди № 1 від 13.06.2024 до контракту від 22.02.2024 № 1-2202 ціна товару визначається в проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною даного контракту, однак проформи-інвойси не подано до митного оформлення; згідно договору-заявки від 01.08.2024 № 01/08/1 вага товару становить 4000 кг, однак до митного оформлення надано пакувальні листи на загальну вагу товару 5150 кг (пакувальний лист від 05.08.2024 № б/н - 4750 кг, від 02.08.2024 № б/н - 400 кг); відповідно до договору-заявки від 01.08.2024 № 01/08/1 завантаження товару датується 05.08.2024, що суперечить даті завантаження, зазначеній в автотранспортній накладній від 02.08.2024 № 001503 02.08.2024; сума фрахту за товар, вагою 4000 кг, згідно договору-заявки від 01.08.2024 № 01/08/1 становить 65000 грн., з яких, згідно довідки про транспортні витрати від 09.08.2024 № 4, 55000 грн. по маршруту м. Стамбул - митний перехід Порубне. Інформації щодо суми транспортних витрат по загальній вазі товару 5150 кг декларантом не надано. Вказане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товару визначено за резервним методом згідно з статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, рівень митної вартості товару №1 на рівні 6,22 дол.США/кг за МД 24UA72U0 від 06.08.2024; товар 2 - на рівні 6,45 дол.США/кг за МД 24UA39U6 від 18.07.2024.

Товар було випущено у вільний обіг за МД № 24UA20U7 від 14.08.2024.

Крім того, 19.09.2024 позивач в порядку частини восьмої статті 55 МК України подав митному органу заяву про надання додаткових документів та просив скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 14.08.2024 № UA205140/2024/000231/2. До заяви позивач додав наступні документи: запит про надання роз`яснень від 14.08.2024 № 14/08; лист-роз`яснення від 18.09.2024 № 18/09/2; платіжну інструкцію від 21.08.2024 № 332; додаткову угоду № 1 до договору-заявки № 01/08/1 на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024; додаткову угоду від 27.07.2024 № 2 до контракту на поставку товарів від 22.02.2024 № 1-2202; інвойс від 25.07.2024 № 1010-24.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом..

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Митне оформлення за правилами регулювання положень частини першої статті 248 Митного кодексу України (далі МК України) розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 МК України).

За положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина друга статті 51 МК України).

Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини другої статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Згідно частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У частині третій статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як визначено частиною першою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Частиною першою статті 58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. В частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується. А саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частин четвертої та п`ятої статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Із наведених положень колегія суддів висновує, що митний орган досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості, у тому числі якщо декларант самостійно визначає митну вартість за резервним методом. Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем, подано для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Так, до МД № 24UA06U7 від 13.08.2024 декларант позивача подав наступні документи: контракт на поставку товарів від 22.02.2024 № 1-2202; додаткову угоду від 13.06.2024 № 1; рахунок-фактуру (інвойс) від 31.07.2024 № 1012-24; рахунок-фактуру (інвойс) від 02.08.2024 № 1252-24; платіжні документи в іноземній валюті від 26.07.2024 № LV133520/240726 та від 01.08.2024 № LV133884/240801; договір-заявку на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024 № 01/08/1; рахунок на оплату від 13.08.2024 № 109; довідку про транспортні витрати від 09.08.2024 № 4; автотранспортні накладні № 001503 та № 1012/24; технічні паспорти товару (а.с.50-51); пакувальні листи від 02.08.2024 та 05.08.2024; митну декларацію країни відправлення № 24341200ЕХ00269875; сертифікат походження NO B 1402031; транзитний товаросупроводжувальний документ № 24TR4997

Митним органом сформовано вимоги про подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до статті 53 МК України, а саме виписку з бухгалтерської документації; банківський платіжний, що стосується товару; проформу-інвойс; транспортні (перевізні) документи; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

На вимогу митного органу декларантом надано листи від 13.08.2024 № 58 та від 13.08.2024 № 59.

За результати розгляду поданих документів відповідач прийняв спірне рішення про коригування митної вартості товарів.

Оцінюючи обставини, які стали підставою для прийняття оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, контрактом на поставку товарів від 22.02.2024 № 1-2202 визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця та покупця.

Відповідно до інвойсів від 31.07.2024 № 1012-24 та від 02.08.2024 № 1252-24 загальна вартість товару становить 20 626,00 євро (18 875,00 євро за інвойсом від 31.07.2024 № 1012-24 та 1751,00 євро за інвойсом від 02.08.2024 № 1252-24). Даними документами визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну, умови оплати.

Ціна товару в інвойсах від 31.07.2024 № 1012-24 та від 02.08.2024 № 1252-24 (20 626,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД № 24UA06U7 від 13.08.2024 (графа 22).

До митної декларації надано платіжні документи від 26.07.2024 № LV133520/240726 та від 01.08.2024 № LV133884/240801, відповідно до яких позивач на виконання умов контракту на поставку товарів від 22.02.2024 № 1-2202, перерахував на рахунок продавця кошти в загальній сумі 37 946,00 євро по інвойсах від 25.07.2024 № 1010-24 та від 31.07.2024 № 1012-24. При цьому, суд зауважує, що постачальником на дизельний двигун № НОМЕР_1 , який містився в інвойсі від 25.07.2024 № 1010-24, був виписаний окремий інвойс за № 1252-24. Даний товар був складовою частиною товару, зазначеного в інвойсі № 1010-24 від 25.07.2024. Однак, у зв`язку з тим, що постачальником ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI товар поставлявся частинами, по мірі його виготовлення та наявності, на «дизельний двигун ZH4105ZD» було виставлено окремий інвойс за № 1252-24 від 02.08.2024.

Колегія суддів зазначає, що ціна продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Вказана в МД № 24UA06U7 від 13.08.2024 фактурна вартість товару відповідає тій, що зазначена в інвойсах від 31.07.2024 № 1012-24 та від 02.08.2024 № 1252-24. Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містять.

Також, визначаючи митну вартість за першим методом за МД № 24UA06U7 від 13.08.2024, декларант до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України (55 000,00 грн.), що не заперечується відповідачем. Такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією договором-заявкою на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024 № 01/08/1, рахунком на оплату від 13.08.2024 № 109 та довідкою про транспортні витрати від 09.08.2024 № 4.

Щодо покликань апелянта на те, що відповідно до рахунка-фактури від 02.08.2024 № 1252-24 умови поставки зазначено 50% передоплати, 50% перед відвантаженням, однак банківського платіжного документа, що підтверджує вартість товару не подано до митного оформлення, суд зауважує, що, як уже зазначалося позивач на виконання умов контракту на поставку товарів від 22.02.2024 № 1-2202, перерахував на рахунок продавця кошти в загальній сумі 37 946,00 євро по інвойсах від 25.07.2024 № 1010-24 та від 31.07.2024 № 1012-24. При цьому, постачальником на дизельний двигун № НОМЕР_1 , який містився в інвойсі від 25.07.2024 № 1010-24, був виписаний окремий інвойс за № 1252-24.

Тобто, дизельний двигун № НОМЕР_1 був складовою частиною товару, зазначеного в інвойсі № 1010-24 від 25.07.2024 (надавався позивачем разом з заявою від 19.09.2024). Однак, у зв`язку з тим, що постачальником ESG ENERJI VE GUC SISTEMLERI SAN.TIC.LTD.STI товар поставлявся частинами, по мірі його виготовлення та наявності, на «дизельний двигун ZH4105ZD» було виставлено окремий інвойс за № 1252-24 від 02.08.2024. При цьому, інвойс від 25.07.2024 № 1010-24 був повністю оплачений позивачем платіжною інструкцією від 26.07.2024 № LV133520/240726, що вбачається із призначення платежу. Відповідно інвойс № 1252-24 від 02.08.2024 окремо не оплачувався, так як даний товар був вже оплачений 26.07.2024 платіжною інструкцією № LV133520/240726. У поясненні від 13.08.2024 № 58 позивач зазначав, що згідно платіжної інструкції № LV133520/240726 частина товару вже заїхала по попередній поставці.

Отже, вказаними документами підтверджується, що інвойс від 02.08.2024 № 1252-24 був повністю оплачений позивачем платіжною інструкцією від 26.07.2024 № LV133520/240726, а тому твердження відповідача про відсутність банківського документа, що підтверджує оплату товару за інвойсом від 02.08.2024 № 1252-24 не відповідають встановленим обставинам справи. При цьому, з врахуванням вищевказаних обставин, також повністю спростовуються зауваження митного органу про те, що банківський платіжний документ від 26.07.2024 № LV133520/240726 містить інформацію щодо оплати за інвойсом від 25.07.2024 № 1010-24, що не стосується даного митного оформлення, оскільки, як уже зазначалося, на «дизельний двигун ZH4105ZD», який спочатку входив до інвойсу від 25.07.2024 № 1010-24, було виставлено окремий інвойс за № 1252-24 від 02.08.2024. У той же час оплата за «дизельний двигун ZH4105ZD» була проведена платіжним документом від 26.07.2024 № LV133520/240726 на підставі інвойсу від 25.07.2024 № 1010-24.

Щодо доводів апелянта про те, що вартість товару 20626 євро, суперечить загальній сумі, зазначеній в банківських платіжних документах - 37946 євро, апеляційний суд повторно зазначає, що позивач платіжними документами в іноземній валюті від 26.07.2024 № LV133520/240726 та від 01.08.2024 № LV133884/240801 здійснив оплату вартості товару по інвойсах від 25.07.2024 № 1010-24 (на суму 19 071,00 євро) та від 31.07.2024 № 1012-24 (на суму 18 875,00 євро), що в загальній сумі складає 37 946,00 євро.

Також безпідставними є доводи митного органу про невключення експедиційних послуг в сумі 1000,00 грн. до митної вартості оцінюваного товару, оскільки в рамках виконання сторонами своїх зобов`язань за договором-заявкою від 01.08.2024 № 01/08/1, експедитором було надано позивачу рахунок на оплату від 13.08.2024 № 109, згідно якої оплата за експедиційні послуги на території України складає 1000 00 грн. Однак, у відповідності до пункту 2 частини одинадцятої статті 58 МК України до складу митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення товару на територію України. У довідці про транспортно-експедиційні витрати від 09.08.2024 № 4 включена оплата за експедиційні послуги по території України в сумі 1000,00 грн. Згідно з формулювання, зазначеного у довідці: «оплата за експедиційні послуги по території України» послуга надається після ввезення, а тому не підлягає включенню до складу митної вартості на підставі пункту 2 частини одинадцятої статті 58 МК України.

Щодо тверджень відповідача про ненадання рахунку-проформи апеляційний суд зазначає, що рахунок-проформа в даному випадку не є документом, що підтверджує митну вартість, оскільки імпортований товар є об`єктом купівлі-продажу; проформа-інвойс у міжнародній комерційній практиці є документом, який виписаний до того, як стає відомою повна інформація про товари, містить відомості про ціну товару, але не є розрахунковим документом та не містить вимоги про сплату визначеної в ньому суми, дані проформи-інвойсу можуть змінитися в процесі остаточного узгодження, зокрема щодо кількості, ціни товару тощо. У свою чергу, саме інвойс (рахунок-фактура) це документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів і послуг, їхню кількість та суму коштів, яку покупець має за них сплатити.

Щодо розбіжностей у вазі товару, які містяться у договорі-заявці від 01.08.2024 № 01/08/1 та в пакувальних листах, суд зауважує, що листом від 13.08.2024 № 58 товариство повідомило митний орган, що в договорі-заявці від 01.08.2024 № 01/08/1 була допущена помилка у вазі товару, правильною є вага товару 5150 кг згідно пакувальних листів. Також слід звернути увагу, що 01.08.2024 між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «ІНТЕРДЕК» була укладена додаткова угода № 1 до договору-заявки № 01/08/1 на міжнародні транспортно-експедиційні послуги від 01.08.2024, якою сторони внесли зміни щодо ваги товару, зазначивши вагу 5150 кг. Зазначена додаткова угода була подана митному органу разом із заявою від 19.09.2024.

Вищевказаними обставинами спростовуються також твердження відповідача щодо відсутності інформації про суму транспортних витрат по загальній вазі товару 5150 кг, оскільки як уже зазначалося в договорі-заявці від 01.08.2024 № 01/08/1 була допущена помилка у вазі товару, а тому правильною є вага товару 5150 кг. Відтак, надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на транспортування товару, стосувалися товару загальною вагою 5150 кг, а не 4000 кг, як помилково було зазначено експедитором у договорі-заявці від 01.08.2024 № 01/08/1.

З приводу зауважень митного органу щодо невідповідності дати завантаження товару, яка зазначена у договорі-заявці від 01.08.2024 № 01/08/1 та в автотранспортній накладній, то варто зазначити, що позивач вказує, що товар завантажувався 02.08.2024 та 05.08.2024. Крім того вказані розбіжності не вливають на правильність визначення митної вартості товару. Крім того, суд зазначає, що договір-заявку від 01.08.2024 № 01/08/1 складає експедитор, а тому позивач не може нести відповідальності у вигляді сплати додаткових митних платежів за помилки, допущені експедитором у договорі-заявці.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.09.2020 у справі № 815/4686/16.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при проходженні митного контролю позивачем подано достатньо документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються). Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору. Твердження відповідача щодо того, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості є не конкретизованим та безпідставним.

Щодо мотивів відповідача про те, що ціни на імпортований товар, є нижчими від цін за аналогічні товари, розмитнення яких вже проводилося, то такі обставини не є та не можуть бути самостійною підставою для підвищення митної вартості товарів відповідно до вимог МК України, оскільки ці відомості мають допоміжний інформаційний характер, а отже, не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.

Разом з тим, у спірних рішеннях митний орган лише вказав номер та дату митних декларацій, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованим та мотивованим.

На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.12.2020 в справі № 804/4906/15.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що митний орган не вказав на будь-які розбіжності чи ознаки підробки зазначених документів, або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Верховний Суд у постановах від 19.02.2019 у справі № 814/1888/16, від 24.12.2020 у справі № 820/7316/15 вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

У постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 821/411/18 зазначено про те, що доводи Митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17, від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17).

Наведені обставини, встановлені у справі, що розглядається, дають підстави для висновку про те, що у відповідача були всі документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору. Натомість відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у МД, поданих декларантом позивача; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

Суд не заперечує права митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (частина п`ята статті 54 МК України), проте для цього він має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Саме лише посилання на наявність у нього інформації про іншу ціну ідентичного товару не є достатньою підставою не визнавати митну вартість, визначену за ціною договору.

Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі № 810/2749/16 зазначив, що приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення. Крім того, відповідач не наводить конкретних числових значень складових митної вартості, які не підтвердженні документально, а різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників бази даних Держмитслужби.

Отже, встановлені обставини дають підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару, а позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем-апелянтом не доведена.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 820/2660/18, від 13.10.2023 у справі № 826/23845/15, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Апеляційний суд вважає, що приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган послався лише на неподання декларантом додаткових документів, не навів при цьому пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. Тобто, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

З огляду на те, що декларантом відповідачу надані документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог статті 77 КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за ціною договору. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови є протиправним, яке слід скасувати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Щодо витрат на правничу допомогу та покликань апелянта на відсутність дотримання критеріїв реальності витрат та розумності їхнього розміру, колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина 7 статті 139 КАС України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, про здійснення відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем було заявлено у позовній заяві.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги від 12.09.2024 № 12/09/24, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ПРЕМІУМ СЕРВІС» та позивачем, акта приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2024, рахунку-фактури від 27.09.2024 № 27/09/24-1, платіжної інструкції від 30.09.2024 № 452.

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2024 адвокатським об`єднанням надано такі послуги: надання правових консультацій та роз`яснень з питань рішення про коригування митної вартості товару (2 год) - 2000,00 грн, складання позовної заяви (8 год) - 8000,00 грн., всього 10000,00 грн. Платіжна інструкція від 30.09.2024 № 452 підтверджує оплату послуг згідно вищевказаного акта приймання-передачі.

Апеляційним судом встановлено, що представником позивача виконано значний об`єм робіт, а тому задоволені судом першої інстанції витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн є співмірними із складністю справи.

При визначенні суми відшкодування колегія суддів, з урахуванням вимог заперечення на клопотання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Апеляційний суд враховує, що представником позивача був виконаний значний обсяг роботи у справі, який полягав у підготовці адміністративного позову, опрацюванні та долученні доказів у великому обсязі, які в вплинули на вирішення справи на користь відповідача.

Разом з тим, виходячи з обставин справи і предмету спору, колегія суддів дійшла висновку про те, що розмір витрат, присуджений судом першої інстанції, не завищено та він не суперечить принципу розумності.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законними та скасуванню не підлягають.

Згідно частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам оскаржувані рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржувані судові рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 140/14679/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. В. Глушко
Н. М. Судова-Хомюк