Справа № 640/10366/21
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2025 року м. Рівне №640/10366/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна"
доКиївської митниці
про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» (далі позивач/ТОВ «СІУ») звернулося через свого представника до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 09.12.2020 №UA100300/2020/000201/2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача вказав, що з метою митного оформлення ввезених на територію України товарів (ручні інструменти в асортименті), 07.12.2020 представником (декларантом) ТОВ «СІУ» подано до Київської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію форми МД-2 №UA100300/2020/426488, в якій визначено митну вартість товарів за основним методом ціною договору (контракту). На підтвердження заявленої митної вартості товару, митному органу були надані усі необхідні документи, визначені у переліку статті 53 Митного кодексу України (далі МК України). Разом з тим, за результатами оцінки вказаних документів, митниця надіслала повідомлення про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, із зазначенням при цьому про наявність у поданих документах розбіжностей та неточностей, у зв`язку із якими митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом. У подальшому, 09.12.2020 митним органом прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів, на підставі якого вибірково скориговано митну вартість товарів за позиціями №№7/1, 8/1, 9/1, 27/1, 35/1, 36/1, 48/1, 53/1, 72/1 та 83/1 за другорядним резервним методом визначення митної вартості, внаслідок чого відбулось збільшення розміру митних платежів на суму 22367,12 грн. Представник позивача вважає безпідставними і необґрунтованими аргументи митного органу, викладені у повідомленні до оскаржуваного рішення, оскільки подані для митного оформлення документи чітко ідентифікують імпортований товар та містять достовірні дані про числові показники складових його митної вартості. Зауважив, що в електронному повідомленні відповідачем не вказано, які саме розбіжності містять документи, надані на підтвердження понесених витрат на транспортування товару до митного кордону України, а також чим, на думку митного органу, підтверджується понесення експедитором додаткових витрат, які б мали бути включені до митної вартості товару. Спростовуючи твердження митниці щодо ненадання представником ТОВ «СІУ» документів на підтвердження витрат на страхування, представник позивача зазначив, що, позаяк страхування товару не здійснювалось і у складі документів було подано про це відповідну довідку, у позивача не було обов`язку надавати страховий поліс під час митного оформлення товару. Що стосується невключення до розрахунку митної вартості товару роялті за надання позивачу прав на використання торгівельних марок імпортованого товару, представник позивача пояснив, що оплата ліцензійного платежу на суму 400,00 євро не є умовою продажу товарів Матрізе Ханделс-ГмбХ на користь ТОВ «СІУ», згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту, за яким здійснювалось ввезення товару в Україну. Крім того, обов`язок сплати ліцензійного платежу на момент ввезення товару не настав, а отже, документи на підтвердження оплати роялті не могли бути надані позивачем під час декларування митної вартості товару. З огляду на наведене, представник позивача стверджує, що електронне повідомлення відповідача не містить обґрунтованих підстав для коригування митної вартості імпортованих ТОВ «СІУ» товарів. Між тим, представник позивача звернув увагу, що графа 33 оскаржуваного рішення не містить жодних відомостей та не відповідає вимогам частин першої-третьої статті 55 МК України і розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598. Поряд з тим, за результатом здійснення відповідних митних процедур, ввезені товари розмитнено та випущено у вільний обіг за митною декларацією №UA100300/2020/426909 з донарахуванням митних платежів. Водночас, на переконання представника позивача, відповідач безпідставно поставив під сумнів увесь поданий йому пакет документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки митним органом не доведено обставин, які б свідчили про існування у нього достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення декларантом числового значення митної вартості імпортованих товарів. З огляду на викладене, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 26.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №640/10366/21 та вирішено розгляд справи здійснити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

14.06.2021 представник Київської митниці Держмитслужби подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, митницею встановлено, що подані до митного оформлення документи містять окремі розбіжності та неточності. Наведене свідчило про наявність ризиків заявлення до митного оформлення недостовірних відомостей стосовно вартості імпортованих товарів, а відтак, послугувало безумовною підставою для витребування у декларанта додаткових документів, які у повному обсязі надані не були. Крім того, при здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено митницею, з`ясовано, що заявлена до митного оформлення вартість товарів є меншою від мінімального рівня вартості, інформація про який міститься у Київської митниці Держмитслужби. У зв`язку з цим, керуючись частиною п`ятою статті 54 МК України, та за результатами проведеної процедури консультації з декларантом, митним органом обґрунтовано і правомірно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів. При цьому, представник митного органу зауважив, що митну вартість імпортованих позивачем товарів було визначено за резервним методом на підставі наявної у митниці інформації стосовно митної вартості аналогічних товарів. На підставі викладеного, представник Київської митниці Держмитслужби стверджує, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів прийняте в межах повноважень та на підставі законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, а тому, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 18.10.2022 допущено процесуальне правонаступництво відповідача у справі шляхом заміни Київської митниці Держмитслужби на Київську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (ЄДРПОУ ВП: 43997555) (далі відповідач/митний орган).

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX, який набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва (стаття 1).

На виконання вимог частини третьої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду»» від 16.07.2024 №3863-IX, з урахуванням Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, у зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва, судову справу №640/10366/21 передано на розгляд та вирішення Рівненському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025, для розгляду адміністративної справи №640/10366/21 призначено суддю Борискіна С.А.

Ухвалою суду від 11.03.2025 адміністративну справу №640/10366/21 прийнято до провадження судді Борискіна С.А. та розпочато її розгляд спочатку. Цією ж ухвалою суду вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку статті 262 КАС України.

В силу приписів частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні у справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду й вирішення спору по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

01.12.2019 між компанією MATRIZE Handels-GmbH (Китай) як продавцем і ТОВ «СІУ» (Україна) як покупцем укладено зовнішньоекономічний контракт №CHN-MIU/137/011219 (далі Контракт), згідно з пунктом 1.1 якого продавець продає, а покупець купує на умовах FOB Шанхай, FOB Нінгбо згідно з Інкотермс-2010 товари інструменти, найменування, кількість, ціна і вартість яких вказані в інвойсах, що є невід`ємною частиною Контракту. Інвойс виконує роль специфікації (т.1, а.с.98-105).

На виконання умов Контракту, за замовленням ТОВ «СІУ» продавцем сформовано комерційний рахунок-фактуру (Commercial Invoice) від 19.10.2020 №20-1018-К137, у якому, з урахуванням специфікації до інвойсу від 19.10.2020 №20-1018К137, визначено перелік (асортимент) товарів (ручний інструмент), що підлягають постачанню на підставі вказаної угоди, їх кількість (460 позицій), умови поставки (FOB Ningbo), валюту розрахунків (USD (долар США)), ціну та загальну вартість товарів (96106,66 доларів США) (т.1, а.с.106-119; 120-137).

29.10.2020 товар був відвантажений на адресу ТОВ «СІУ», у зв`язку з чим морським перевізником Seagod Global Logistics (Shenzhen) Co., LTD виданий коносамент №SZZY20100095, за змістом якого: контейнер №MSKU9050034; порт завантаження Нінгбо (Китай); найменування морського судна/№ рейсу Maersk Huacho / рейс №FT042W; порт розвантаження/місце поставки Чорноморськ (Україна) (т.1, а.с.138).

На підставі Договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.12.2013 №SC-676 та заявки від 20.10.2020 №SIEV0005231 до нього, Товариством з обмеженою відповідальністю «ДСВ Логістика» (далі ТОВ «ДСВ Логістика»/експедитор) надано на користь ТОВ «СІУ» транспортно-експедиторські послуги, а саме: морське перевезення вартістю 2775,00 доларів США; транспортно-експедиційні послуги по маршруту Чорноморськ-Київ 550,00 доларів США (т.1, а.с.139-143; т.1, а.с.144).

Згідно з рахунком на оплату від 30.11.2020 №UA00037746, загальна вартість наданих ТОВ «ДСВ Логістика» послуг за Договором від 13.12.2013 №SC-676 (щодо контейнера №MSKU9050034) склала 94656,32 грн з ПДВ, в тому числі: морське перевезення 78998,98 грн (без ПДВ); транспортно-експедиційні послуги по маршруту Чорноморськ-Київ 15657,34 грн (з ПДВ) (т.1, а.с.215).

Наведене узгоджується зі змістом довідки про вартість перевезення до митного кордону України №SIEV0005231, виданої ТОВ «ДСВ Логістика» 30.11.2020, якою також стверджується, що страхування вантажу не проводилось (т.1, а.с.147, 216).

07.12.2020 товар прибув під митний контроль Київської митниці Держмитслужби, у зв`язку з чим представником ТОВ «СІУ» здійснено електронне декларування товару відповідно до вимог статті 257 МК України, з метою забезпечення митного контролю та митного оформлення, шляхом заявлення відомостей про товар (85 позицій) у вигляді електронної митної декларації (МД) форми МД-2 №UA100300/2020/426488 (т.1, а.с.167-211).

При цьому, з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів, декларантом надано наступний перелік документів (графа 44 МД):

1. пакувальний лист (Packing list) від 19.10.2020 №б/н;

2. рахунок-фактура (Commercial Invoice) від 19.10.2020 №20-1018-К137;

3. коносамент (Bill of Lading) від 29.10.2020 №SZZY20100095;

4. автотранспортна накладна (Road consignment note) від 04.12.2020 №0034;

5. сертифікат походження товару (Certificate of origin) від 20.11.2020 №G30133;

6. заявка на транспортування вантажу від 20.10.2020 №SIEV0005231;

7. рахунок на оплату послуг експедитора від 30.11.2020 №UA00037746;

8. довідка про вартість перевезення до митного кордону України від 30.11.2020 №SIEV0005231;

9. специфікація до інвойсу від 19.10.2020 №20-1018К137;

10. зовнішньоекономічний контракт від 01.12.2019 №CHN-MIU/137/011219;

11. договір про надання послуг митного брокера від 15.05.2018 №150518/Д;

12. договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.12.2013 №SC-676;

13. договір перевезення від 02.04.2014 №SF-1745.

Визначення митної вартості товарів декларантом здійснено за першим (основним) методом за ціною договору (контракту). До митної вартості імпортованих товарів включена його фактурна вартість згідно з комерційним рахунком-фактурою (комерційним інвойсом) від 19.10.2020 №20-1018-К137, з урахуванням специфікації до нього від 19.10.2020 №20-1018К137 (96106,66 доларів США або 2718982,35 грн (96106,66 х 28,2913)) та вартість транспортних витрат на доставку товару до митного кордону України, визначена рахунком на оплату послуг експедитора від 30.11.2020 №UA00037746 (78998,98 грн).

Доказів здійснення позивачем або його представником (експедитором) страхування товару (вантажу) та понесення ним у зв`язку з цим будь-яких фінансових витрат, що включаються до розрахунку митної вартості імпортованого товару, матеріали справи не містять.

Таким чином, заявлена позивачем митна вартість товару склала 2797981,33 грн, що узгоджується зі змістом графи 12 МД №UA100300/2020/426488.

07.12.2024 Київською митницею Держмитслужби направлено декларанту електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленого ним рівня митної вартості товарів у зв`язку із наявністю окремих неточностей та розбіжностей у поданих до митного оформлення документах (т.1, а.с.250).

У відповідь на вказане повідомлення, представник ТОВ «СІУ» додатково надіслав на адресу митниці копію Ліцензійного договору про надання прав на використання торгівельних марок від 14.11.2016 б/н, укладеного між ТОВ «СІУ» і MATRIZE Handels-GmbH, та копію рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 24.01.2017 №21128-М, з метою підтвердження права позивача на використання торгівельних марок товару, митне оформлення якого здійснювалось на підставі згаданої вище МД.

У свою чергу, листом від 09.12.2020 за вих. №3 митний брокер позивача повідомив Київську митницю Держмитслужби про те, що «консультація з митним органом не потрібна; інші додаткові документи на даний час надати немає можливості; просив прийняти рішення про визначення митної вартості товарів без врахування 10-денного терміну» (т.1, а.с.228).

За результатами перевірки МД №UA100300/2020/426488, Київською митницею Держмитслужби складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100300/2020/00369 (т.1, а.с.51-52) та прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 09.12.2020 №UA100300/2020/000201/2, яким митну вартість товарів за позиціями №№7/1, 8/1, 9/1, 27/1, 35/1, 36/1, 48/1, 53/1, 72/1 та 83/1 визначено за шостим (резервним) методом (т.1, а.с.44-47).

При цьому, з аналізу змісту спірного рішення судом установлено, що останнє не містить опису підстав для коригування митної вартості товарів (графа 33).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що 09.12.2020 митницею надіслано на адресу позивача також електронне повідомлення, у якому зазначено наступне:

«На виконання положень ст.ст. 52-55, 57, 58, 335 МКУ, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за ЕМД від 07.12.2020 UA100300/2020/426488 встановлено, що документи містять розбіжності, які мають вплив на визначення митної вартості, та документи не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, зокрема, у графі 20 митної декларації відповідно до інвойсу від 19.10.2020 №20-1018-К137 та контракту від 01.12.2019 №CHN-MIU/137/011219 задекларовано умови поставки FOB - NINGB0 (Китай). Відповідно до положень Інкотермс на умовах поставки «FOB», продавець повинен доставити товар до порту призначення та завантажити його на судно. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: договір (контракт) про надання транспортно-експедиційних послуг; акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; заявка на здійснення послуг по доставці товарів; рахунок-фактура (інвойс) щодо транспортно-експедиційних послуг; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури), страхові документи (якщо здійснювалось страхування). Також, відповідно до статті 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність», договір транспортного експедирування укладається обов`язково у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Також, наголошуємо про право митного органу щодо потреби в уточненні будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митної оцінки, визначене статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, яка є невід`ємною частиною Угоди про застосування Світової організації торгівлі.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про вартість перевезення до митного кордону України від 30.11.2020 №SIEV0005231, видану ТОВ «ДСВ Логістика», договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 13.12.2013 №SC-676, укладений між ТОВ «ДСВ Логістика» та ТОВ «Світ Інструменту Україна». Відповідно до п.1.1 договору на перевезення, експедитор зобов`язаний здійснити перевезення вантажів замовника від місця, зазначеного замовником до місця призначення різними видами транспорту, а в довідці про вартість перевезення вказано вартість лише морського фрахту, без переліку додаткових витрат, які понесені під час транспортування та які можуть включатися до митної вартості товару.

Також, декларантом не надано відомостей щодо чисельних значень складових митної вартості, а саме витрат на страхування вантажу. Відповідно до пункту 1.1 передбачено страхування вантажів експедитором, однак до митного оформлення страхового полісу декларантом не надано, відповідно витрати на страхування не включено до митної вартості товару.

Декларантом надано ліцензійну угоду від 10.02.2017 №21128-М, умовами якої передбачено виплату винагороди за використання торгівельних марок, у поданій до оформлення МД відсутня інформація стосовно здійснення зазначених проплат та включення зазначених сум у вигляді роялті до складових митної вартості товару.

Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог частини 21 статті 58 Митного кодексу (…).

Таким чином, причинами, через які заявлену декларантом митну вартість неможливо визнати: - неподання декларантом всіх запрошених документів; - відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема вартість страхування та вартість транспортування (…).

Також, за результатами перевірки об`єктивності ціни товарів на підставі п. 2.5 методичних рекомендацій, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 №689, встановлено, що заявлені рівні митної вартості значно нижчі за ціни подібних товарів, що також викликає сумніви у дійсності ціни товарів (…).

У зв`язку із зазначеним, керуючись положеннями вищезазначених статей Кодексу, використання заявленого декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до статті 58 Кодексу не можливо.

Обгрунтування застосування методів визначення митної вартості, передбачених статтями 58-63 МК України «не застосовані у зв`язку із відсутністю у митниці необхідної інформації» (…).

Враховуючи неможливість застосування попередніх методів, митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними із відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях подібних за характеристиками товарів, оформлених за митними деклараціями:

товар №7 ЕМД від 10.09.2020 №UA100300/2020/418250 - митна вартість із розрахунку 1,41 дол. США/кг;

товар №8 ЕМД від 25.09.2020 №UA UA500020/2020/227814 - митна вартість із розрахунку 3,32 дол. США/кг;

товар №9 ЕМД від 20.11.2020 №UA100480/2020/814067 - митна вартість із розрахунку 10,51 дол. США/кг;

товар №27 ЕМД від 18.09.2020 №UA209270/2020/10512 - митна вартість із розрахунку 3,58 дол. США/кг;

товар №35 ЕМД від 15.10.2020 №UA110130/2020/29349 - митна вартість із розрахунку 2,52 дол. США/кг;

товар №36 ЕМД від 27.10.2020 №UA100340/2020/521399 - митна вартість із розрахунку 2,51 дол. США/кг;

товар №48 ЕМД від 14.09.2020 №UA500020/2020/226338 - митна вартість із розрахунку 3,58 дол. США/кг;

товар №53 ЕМД від 11.11.2020 №UA100430/2020/12398 - митна вартість із розрахунку 1,9 дол. США/кг;

товар №72 ЕМД від 14.09.2020 №UA110280/2020/8895 - митна вартість із розрахунку 3,33 дол. США/кг;

товар №83 ЕМД від 15.10.2020 №UA100090/2020/557716 - митна вартість із розрахунку 2,41 дол. США/кг (…)» (т.1, а.с.48-50).

У зв`язку з цим, з метою випуску товару у вільний обіг, 10.12.2020 позивачем було подано до митного органу МД №UA100300/2020/426909, згідно з якою, зокрема: вартість товару 2773887,39 грн (графа 12); код МВВ товару: ліве поле 1, праве поле не вказано (графа 43); коригування 34473,29 (графа 45). Після сплати позивачем сум митних платежів, з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 09.12.2020 №UA100300/2020/000201/2, товар випущено у вільний обіг (т.1, а.с.53-97).

Водночас, не погоджуючись із рішенням Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 09.12.2020 №UA100300/2020/000201/2, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 1 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина перша статті 49 МК України).

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

За правилами частин першої, другої статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин восьмої-одинадцятої цієї ж статті, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Згідно з частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

При цьому, за змістом частини третьої статті 53 вказаного Кодексу, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

А за частиною четвертою статті 53 МК України, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Тобто, стаття 53 МК України містить опис двох самостійних підстав, за наявності яких митний орган може зобов`язати декларанта або уповноважену ним особу надати додаткові документи:

1) у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Суд зауважує, що в силу норми частини п`ятої статті 53 МК України, митному органу заборонено вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У свою чергу, положеннями частини шостої цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частин першої, другої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 МК України).

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин між сторонами цієї справи в МК України законодавцем установлювалась така конструкція правового регулювання митних відносин, за якою митницею визнається правильність визначеної декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, якщо не буде доведено інше.

Положеннями частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою цієї ж статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, тощо.

Як встановлено судом із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення представником ТОВ «СІУ» митної вартості імпортованого товару за основним методом за ціною договору (контракту).

З даного приводу слід врахувати, що за правилами статті 57 МК України, визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд наголошує, що норми частини шостої статті 54 МК України зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей і зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, в силу приписів частини сьомої статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У даній справі спірне рішення прийняте Київською митницею Держмитслужби з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, а саме у зв`язку із неподанням представником ТОВ «СІУ» усіх документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, а також відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема, вартість страхування та вартість транспортування.

Надаючи правову оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом (за ціною договору (контракту)) митний брокер ТОВ «СІУ» подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України (зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (комерційний інвойс); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів).

Частиною другою статті 58 МК України регламентовано, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При цьому, перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений у частині десятій статті 58 МК України.

На переконання суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи є достатніми та підтверджують усі складові митної вартості товару за першим (основним) методом.

Зокрема, поданий на підтвердження заявленої митної вартості зовнішньоекономічний контракт від 01.12.2019 №CHN-MIU/137/011219 (т.1, а.с.98-105) містить усі необхідні відомості щодо сторін договору, його предмету, комерційних умов поставки та порядку здійснення розрахунків, а фактична вартість імпортованого товару визначена у комерційному рахунку-фактурі (інвойсі) від 19.10.2020 №20-1018-К137 (т.1, а.с.106-119), з урахуванням специфікації до нього (т.1, а.с.120-137).

Суд наголошує, що ціна купівлі-продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена відправником саме у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс/комерційний інвойс), згідно з частиною другою статті 53 МК України, є документом, який підтверджує митну вартість товару. Вказані в МД від 07.12.2020 №UA100300/2020/426488 ціни імпортованих товарів відповідають тим, що зазначені у комерційному інвойсі від 19.10.2020 №20-1018-К137, вартість яких у сукупному розмірі становить 96106,66 доларів США (т.1, а.с.167-211).

Однак, як встановлено судом з матеріалів справи, Київська митниця Держмитслужби не погодилася із вартістю окремих товарів (за позиціями №№7, 8, 9, 27, 35, 36, 48, 53, 72 та 83 графи 31 МД), оскільки, на думку митного органу, подані для митного оформлення документи містять розбіжності, які мають вплив на визначення митної вартості товарів, та подані документи не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, наслідком чого стало прийняття оскаржуваного у справі рішення про коригування митної вартості товарів.

У той же час, суд зауважує, що спірне рішення не містить жодної інформації щодо причин та підстав такого коригування, а також інших відомостей, визначених пунктами 1-4 частини другої статті 55 МК України.

Так, означеними нормами регламентовано, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

В силу частини третьої цієї ж статті Кодексу, форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195) затверджено, зокрема, форму рішення про коригування митної вартості товарів та Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі Правила №598).

За пунктом 1.1 розділу І Правил №598 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Рішення) - закріплення результатів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів як до, так і після їх випуску відповідно до вимог статей 54 і 55 МК України.

Рішення заповнюється посадовою особою митного органу, що здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, в електронному вигляді за затвердженою цим наказом формою (пункт 1.3 розділу І цих Правил).

Опис граф Рішення регламентований положеннями пункту 2.1 розділу ІІ Правил №598, згідно з яким у графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

- неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної вартості;

- невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Водночас, графа 33 оскаржуваного у справі рішення не містить інформації, вимоги щодо якої установлені пунктом 2.1 розділу ІІ Правил №598, про що також вказав представник позивача за змістом позовної заяви та не заперечив представник Київської митниці Держмитслужби у відзиві на позов.

За правилами абзацу другого пункту 2.3 розділу ІІ Правил №598, у порядку, передбаченому Кодексом, для електронного декларування Рішення надсилається декларанту або уповноваженій ним особі у формі електронного документа.

З аналізу наведених вище положень МК України та Правил №598 висновується, що у разі здійснення декларантом митного оформлення товару шляхом подання електронної митної декларації, митний орган, за наявності підстав для коригування заявленої митної вартості цих товарів, зобов`язаний оформити відповідне рішення у формі єдиного електронного документа з дотриманням вимог щодо його заповнення, після чого надіслати таке рішення декларанту або уповноваженій ним особі у встановленому порядку.

Суд зауважує, що як МК України, так і Правила №598 не передбачають права митного органу при прийнятті ним рішення про коригування митної вартості товару у формі електронного документа доповнювати (змінювати) зміст останнього шляхом надіслання декларанту будь-яких електронних повідомлень.

А тому, на переконання суду, надіслання Київською митницею Держмитслужби 09.12.2020 на адресу ТОВ «СІУ» (його представника), окрім спірного рішення формі електронного документа, також і електронного повідомлення з інформацією, визначеною пунктами 1-4 частини другої статті 55 МК України та пунктом 2.1 розділу ІІ Правил №598 (т.1, а.с.48-50), не може вважатися належним виконанням митницею установлених законодавством вимог до змісту такого рішення.

Суд враховує, що зміст спірного рішення про коригування митної вартості товарів, яке є індивідуально-правовим актом та породжує права і обов`язки для позивача як декларанта, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 КАС України. В силу вимог вказаної статті, обґрунтованість є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

З огляду на встановлені вище обставини, слід дійти висновку, що спірне рішення митного органу складено з порушенням вимог частини другої статті 55 МК України та Правил №598 щодо його змісту як акта індивідуально-правової дії, що, на переконання суду, є самостійною підставою для його скасування судом.

Разом з тим, аналізуючи розбіжності та неточності, наведені митним органом в електронному повідомленні позивачу від 09.12.2020, суд зазначає таке.

Так, у повідомленні декларанту Київською митницею Держмитслужби вказано, зокрема, про те, що «для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про вартість перевезення до митного кордону України від 30.11.2020 №SIEV0005231, видану ТОВ «ДСВ Логістика», договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 13.12.2013 №SC-676, укладений між ТОВ «ДСВ Логістика» та ТОВ «Світ Інструменту Україна». Відповідно до п.1.1 договору на перевезення, експедитор зобов`язаний здійснити перевезення вантажів замовника від місця, зазначеного замовником до місця призначення різними видами транспорту, а в довідці про вартість перевезення вказано вартість лише морського фрахту, без переліку додаткових витрат, які понесені під час транспортування та які можуть включатися до митної вартості товару».

Суд вважає необґрунтованим означений вище висновок митного органу та враховує, що за правилами частини другої статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (пункт 6).

Відповідно до частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Тобто, витрати декларанта на транспортування, навантаження, вивантаження та/або обробку оцінюваних товарів, що пов`язані з їх транспортуванням, підлягають включенню до митної вартості товару лише за умови, якщо такі не включалися продавцем (постачальником) товару до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті декларантом як покупцем (замовником).

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за №984/21296) затверджено, зокрема, форму та Правила заповнення декларації митної вартості (далі Правила №599).

Згідно з розділом ІІІ Правил №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини другої статті 53 Кодексу, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Крім того, за приписами статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 №1955-IV (далі Закон №1955-IV):

- транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

- транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

- експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

- клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі (частини перша та друга статті 9 Закону №1955-IV)

Відповідно до частин восьмої, десятої тринадцятої статті 9 Закону №1955-IV, платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

А частиною першою статті 11 цього Закону установлено, що експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Отже, зважаючи на наведені вище законодавчі положення, до товарно-транспортних документів належить, зокрема, коносамент (Bill of Lading), а до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг.

З матеріалів справи судом установлено, що для підтвердження витрат на транспортування товарів представником позивача разом з МД №UA100300/2020/426488 було надано митниці: договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.12.2013 №SC-676; заявку на транспортування вантажу від 20.10.2020 №SIEV0005231; коносамент (Bill of Lading) від 29.10.2020 №SZZY20100095; рахунок на оплату послуг експедитора від 30.11.2020 №UA00037746 та довідку про вартість перевезення до митного кордону України від 30.11.2020 №SIEV0005231.

З аналізу змісту вказаних документів суд дійшов висновку, що вони містять усі необхідні відомості та реквізити, які обумовлюють їх чинність, узгоджуються за своїм змістом як між собою, так і з інформацією, відображеною у МД.

Тому, на переконання суду, подані представником ТОВ «СІУ» документи на підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів у своїй сукупності є належними та достатніми для цілей митного оформлення таких товарів.

Що стосується додаткових витрат, які, на думку митного органу, були понесені позивачем під час транспортування товару та які мали бути включені ним до митної вартості товару, суд звертає увагу на таке.

У пункті 1.1 зовнішньоекономічного Контракту від 01.12.2019 №CHN-MIU/137/011219 його сторонами узгоджено, що поставка товарів за цією угодою здійснюватиметься на умовах FOB Шанхай, FOB Нінбо згідно з Інкотермс-2010.

За правилами Інкотермс 2010, термін «FOB» означає, що продавець несе всі витрати і ризики до моменту завантаження товару на борт морського судна. Ці умови вимагають, щоб продавець доставив товари на борт судна, який повинен бути зазначений покупцем звичайним чином в конкретному порту. Також, продавець повинен організувати експортне митне оформлення вантажу. За умовами FOB 2010, продавець несе фактичну відповідальність за витрати аж до моменту завантаження товару на судно у названому порту в країні походження і готовності до транспортування.

Згідно із заявкою ТОВ «СІУ» на транспортування вантажу від 20.10.2020 №SIEV0005231 до Договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.12.2013 №SC-676, позивач просив експедитора ТОВ «ДСВ Логістика» здійснити організацію морського перевезення вантажу в контейнері на умовах «FOB Ningbo» за маршрутом «порт Нінгбо (Китай) порт Чорноморськ (Україна)».

Надання експедитором на користь клієнта будь-яких інших послуг (в тому числі, іншим видом транспорту) на шляху до митного кордону України не погоджувалось.

Доказів протилежного судом не встановлено та відповідачем не доведено.

Наведене знайшло своє подальше відображення також у рахунку на оплату від 30.11.2020 №UA00037746, виданому ТОВ «ДСВ Логістика» на користь ТОВ «СІУ», та довідці ТОВ «ДСВ Логістика» про вартість перевезення до митного кордону України від 30.11.2020 №SIEV0005231, згідно з якими вартість послуг морського перевезення (щодо контейнера №MSKU9050034) склала 78998,98 грн (без ПДВ), яка і була включена декларантом при розрахунку митної вартості товарів у МД №UA100300/2020/426488.

Більше того, суд звертає увагу, що за умовами Контракту, до ціни товару згідно з умовами FOB у редакції Інкотермс-2010 включені такі витрати продавця: оплата всіх пов`язаних з товаром витрат до моменту його поставки; усі витрати, пов`язані із навантаженням товару, з оплатою митних формальностей та митних платежів, податків, зборів при вивезенні з країни продавця; вартість тари, упакування та маркування (пункт 2.5).

Таким чином, твердження митного органу щодо понесення позивачем додаткових витрат на транспортування товару, які мали включатися ним при розрахунку митної вартості, суд вважає надуманими та безпідставними.

При цьому, суд вважає помилковим трактування митницею окремих положень пункту 1.1 Договору від 13.12.2013 №SC-676 як такі, що зобов`язують експедитора здійснювати на користь замовника перевезення вантажу різними видами транспорту, оскільки з аналізу змісту цього пункту договору слід дійти висновку, що останній містить лише орієнтовний перелік транспортно-експедиційних послуг, які у тому чи іншому обсязі можуть надаватися експедитором ТОВ «ДСВ Логістика» на користь ТОВ «СІУ» як замовника в рамках організації конкретного перевезення вантажу, з урахуванням обумовленого сторонами маршруту та заявки замовника.

Наступною підставою для прийняття Київською митницею Держмитслужби оскаржуваного у справі рішення про коригування митної вартості товарів слугувало, зокрема, те, що «декларантом не надано відомостей щодо чисельних значень складових митної вартості, а саме витрат на страхування вантажу. Відповідно до пункту 1.1 передбачено страхування вантажів експедитором, однак до митного оформлення страхового полісу декларантом не надано, відповідно витрати на страхування не включено до митної вартості товару».

Суд не погоджується з такими висновками митного органу, оскільки вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті 53 МК України, пунктом 8 якої передбачено, що страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, подаються декларантом лише якщо здійснювалося страхування.

Слід зауважити, що умови FOB у редакції Інкотермс 2010 не передбачають обов`язку покупця чи продавця здійснювати страхування товару (вантажу) під час його транспортування відповідним маршрутом. Тобто, покупець оплачує страховку вантажу лише у разі, якщо такий вантаж було застраховано за домовленістю сторін.

З аналізу змісту зовнішньоекономічного Контракту від 01.12.2019 №CHN-MIU/137/011219 судом установлено, що за умовами цієї угоди покупець здійснює страхування партії товарів, відправлених згідно із його замовленням, на свій розсуд та за свій рахунок (пункт 10.1).

Отже, умови Контракту не передбачають обов`язку покупця чи продавця здійснювати страхування товару, а лише відповідне право покупця.

У свою чергу, як уже зазначалося вище судом, пункт 1.1 Договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 13.12.2013 №SC-676 містить лише орієнтовний перелік транспортно-експедиційних послуг, які можуть надаватися експедитором на користь замовника ТОВ «СІУ» в рамках організації конкретного перевезення вантажу з урахуванням обумовленого сторонами маршруту та заявки замовника. Однією з таких послуг є організація страхування вантажів.

Водночас, змістом цієї Угоди не передбачено обов`язку експедитора здійснювати страхування вантажу.

Особливості перевезення вантажу контейнера №MSKU9050034 обумовлені сторонами Договору від 13.12.2013 №SC-676 у заявці від 20.10.2020 №SIEV0005231 до цієї угоди, яка не містить жодної інформації щодо покладення на експедитора обов`язку та/або надання йому доручення здійснити страхування вантажу від імені позивача.

Крім того, наявною у матеріалах справи довідкою ТОВ «ДСВ Логістика» про вартість перевезення до митного кордону України від 30.11.2020 №SIEV0005231 стверджується, що страхування вантажу не проводилось.

Суд відзначає, що згадані вище зовнішньоекономічний контракт, договір на транспортно-експедиторське обслуговування та заявка до нього, а також довідка про вартість перевезення до митного кордону України були подані митному органу декларантом при здійсненні митного оформлення вантажу на підставі МД №UA100300/2020/426488, тобто усі вказані документи були наявні у митниці на дату винесення оскаржуваного у справі рішення.

Представник позивача за змістом позовної заяви зазначає про те, що страхування вантажу було правом, а не обов`язком ТОВ «СІУ», тому таке не здійснювалось позивачем, про що було повідомлено митний орган.

Доказів на підтвердження того, що заявлений до митного оформлення товар підлягав обов`язковому страхуванню позивачем і декларантом позивача вартість такої страховки не включена до митної вартості імпортованого товару, відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки страхування імпортованого товару ТОВ «СІУ» не здійснювалось, то документи, передбачені пунктом 8 частини другої статті 53 МК України, обґрунтовано не подані представником позивача для митниці на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

Ще однією підставою для прийняття Київською митницею Держмитслужби спірного рішення визначено те, що «декларантом надано ліцензійну угоду від 10.02.2017 №21128-М, умовами якої передбачено виплату винагороди за використання торговельних марок, у поданій до оформлення МД відсутня інформація стосовно здійснення зазначених проплат та включення зазначених сум у вигляді роялті до складових митної вартості товару».

Спростовуючи таку розбіжність (неточність), у позовній заяві представник позивача стверджує, що сплата ліцензійного платежу на суму 400 євро не є умовою продажу товарів позивачу згідно з Контрактом від 01.12.2019 №CHN-MIU/137/011219, за яким здійснювалось ввезення товару. Крім того, обов`язок сплати ліцензійного платежу на момент ввезення товару не настав, а отже, документи на підтвердження оплати роялті не могли бути надані позивачем під час декларування митної вартості товару.

Аналізуючи наведені обставини, суд враховує, що за правилами пункту 3 частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

- роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного припису МК України, 21.05.2012 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №466, якою затверджено Порядок включення суми роялті та інших ліцензійних платежів до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, під час визначення їх митної вартості (далі Порядок №466).

Відповідно до пункту 3 Порядку №466, сума роялті та інших ліцензійних платежів під час визначення митної вартості оцінюваних товарів включається до ціни за таких умов:

- роялті та інші ліцензійні платежі стосуються оцінюваних товарів;

- покупець повинен сплачувати роялті та інші ліцензійні платежі прямо чи опосередковано, що є умовою продажу оцінюваних товарів незалежно від того чи закріплена така умова в договорі купівлі-продажу оцінюваних товарів;

- сума роялті та інших ліцензійних платежів не включена до ціни.

А згідно з пунктами 4-6 цього Порядку, якщо на момент митного оформлення оцінюваних товарів декларант або уповноважена ним особа має відомості про суму роялті та інших ліцензійних платежів, він зобов`язаний під час визначення митної вартості зазначених товарів включити таку суму до ціни.

Розрахунок суми роялті та інших ліцензійних платежів, яка включається до ціни, здійснюється відповідно до умов ліцензійного договору або іншого договору щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності.

Для підтвердження розрахунку та сплати суми роялті та інших ліцензійних платежів, яка включається до ціни, декларант або уповноважена ним особа подає митному органові ліцензійний договір або інший договір щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності та наявні у нього документи, що підтверджують заявлені числові значення цієї складової частини митної вартості.

Розрахована сума роялті та інших ліцензійних платежів зазначається у декларації митної вартості, яка подається під час митного оформлення оцінюваних товарів.

Матеріалами справи підтверджується, що 14.11.2016 між ТОВ «СІУ» (Україна) як ліцензіатом та фірмою Матрізе Ханделс-ГмбХ (Німеччина) як ліцензіаром укладений Ліцензійний договір про надання прав на використання торговельних марок б/н (далі Ліцензійний договір; т.1, а.с.148-150), на підставі якого позивач, у визначених договором межах та за сплачувану ним винагороду, отримав (набув) невиключну ліцензію на право використання на території України торговельних марок, засвідчених сертифікатами про реєстрацію №№997142, 997824, 998677, 1010218 і 1046077 (пункти 1.1, 1.4).

Пунктом 4.2 Ліцензійного договору передбачено, що винагорода за невиключну ліцензію на право використання зазначених товарних знаків становить 400 євро за 5 років. Ліцензіат здійснює оплату винагороди шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок, що вказаний у реквізитах сторін, до 01.12.2017.

Цей договір укладено терміном на 5 (п`ять) років і набуває чинності з дати його реєстрації в Державній службі інтелектуальної власності України (пункт 7.1 Ліцензійного договору).

На підставі Ліцензійного договору та відповідної заявки ТОВ «СІУ», 24.01.2017 Державною службою інтелектуальної власності України прийнято рішення №21128-М (дата публікації та реєстрації рішення 10.02.2017) про реєстрацію права позивача на невиключну ліцензію на використання торговельних марок з міжнародною реєстрацією знаків за №№997142 (СТ Сибртех), 997824 (MTX), 998677 (Gross), 1010218 (Stels) і 1046077 (БАРС), власником яких є Матрізе Ханделс-ГмбХ (MATRIZE Handels-GmbH, Німеччина) (т.1, а.с.230).

З аналізу змісту комерційного рахунку-фактури від 19.10.2020 №20-1018-К137, з урахуванням специфікації до інвойсу від 19.10.2020 №20-1018К137, судом установлено, що позивачем здійснювалось митне оформлення товарів, в тому числі, але не виключно за вказаними вище торговельними марками.

Однак, на момент розмитнення товару ТОВ «СІУ» не було сплачено на користь ліцензіара ОСОБА_1 винагороду за невиключну ліцензію на право використання відповідних товарних знаків, що не заперечується й представником позивача.

Таку оплату позивачем проведено лише 21.12.2020, що засвідчується долученим до позовної заяви платіжним дорученням в іноземній валюті від 21.12.2020 №872, тобто після прийняття Київською митницею Держмитслужби спірного рішення (т.1, а.с.151).

З урахуванням наведених обставин, суд критично оцінює твердження представника позивача про те, що обов`язок сплати позивачем ліцензійного платежу на момент ввезення товару не настав, позаяк останні спростовуються змістом пункту 4.2 Ліцензійного договору.

Суд наголошує, що підставою для включення сум роялті та/або інших ліцензійних платежів, що стосуються оцінюваних товарів, до митної вартості імпортованого товару є виключно наявність всіх трьох умов (обставин), передбачених пунктом 3 Порядку №466.

Відтак, враховуючи норми частини другої статті 55 МК України та Правил №598, слід дійти висновку, що у разі прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості товару у зв`язку із невключенням до неї декларантом сум роялті та/або інших ліцензійних платежів, митний орган повинен довести (обґрунтувати, встановити) у своєму рішенні наявність усіх умов (обставин), передбачених пунктом 3 Порядку №466, чого у даній справі ані Київською митницею Держмитслужби, ані відповідачем як її правонаступником зроблено не було.

У ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що ліцензійний платіж, передбачений пунктом 4.2 Ліцензійного договору, стосується оцінюваних товарів, а саме в частині торговельних марок, під якими вони вироблені продавцем та придбані позивачем (перша з умов).

Сума такого ліцензійного платежу не включена до ціни товарів, що висновується зі змісту Контракту та визнається стороною позивача (третя з умов).

Водночас, що стосується другої з умов, визначених пунктом 3 Порядку №466, то суд зауважує, що положення зовнішньоекономічного Контракту та Ліцензійного договору не ставлять продаж товару у залежність від сплати позивачем згаданого вище ліцензійного платежу.

За умовами пункту 5.1 Ліцензійного договору, навіть у випадку порушення ТОВ «СІУ» обов`язку щодо сплати ліцензіару у встановлений термін винагороди за надання невиключного права на використання торговельної марки, останній наділений правом, а не обов`язком вживати заходів щодо припинення цієї ліцензійної угоди.

Стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження протилежного.

Наведене дає підстави для висновку про відсутність у спірному випадку другої з умов, передбачених пунктом 3 Порядку №466.

Таким чином, на момент подання митним брокером позивача МД №UA100300/2020/426488 були відсутні правові підстави для включення суми ліцензійного платежу, передбаченого Ліцензійним договором від 14.11.2016, до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що, у свою чергу, свідчить про необґрунтованість сумнівів митного органу у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів.

Підсумовуючи викладене, слід дійти обґрунтованого висновку про те, що позивачем як декларантом надано митному органу повний перелік первинних документів, визначений частиною другою статті 53 МК України, які надавали митному органу можливість визначити митну вартість імпортованого товару за першим (основним) методом.

Тому, суд не погоджується з твердженням Київської митниці Держмитслужби щодо неподання ТОВ «СІУ» всіх додаткових документів на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

Суд зазначає, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути пов`язані з неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Водночас, вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (статтею 53), заборонено.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №809/946/17 та від 05.07.2022 у справі №804/150/16, які є обов`язковими для врахування судом в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Надаючи правову оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) представник позивача подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, зокрема: зовнішньоекономічний контракт; рахунок-фактуру (інвойс); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, - та подані декларантом документи підтверджують складові митної вартості товарів за першим (основним) методом.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні про коригування відсутнє обґрунтування того, яким чином виявлені митним органом розбіжності (неточності) впливають на митну вартість імпортованих товарів.

Також, відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення товарів.

Більше того, у ході судового розгляду даної справи судом установлено, що жоден із виявлених митницею недоліків у поданих декларантом документах не міг впливати на заявлену митну вартість товарів.

Наведене, на переконання суду, є самостійною підставою для твердження по необґрунтованість оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Суд бере до уваги також і висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з якими декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено митним органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Відтак, суд не погоджується з викладеними у відзиві доводами сторони відповідача про те, що тягар доказування заявленої митної вартості покладається на декларанта.

Щодо коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів (окремих позицій) на підставі раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях подібних за характеристиками товарів, оформлених за митними деклараціями:

товар №7 ЕМД від 10.09.2020 №UA100300/2020/418250 - митна вартість із розрахунку 1,41 дол. США/кг;

товар №8 ЕМД від 25.09.2020 №UA UA500020/2020/227814 - митна вартість із розрахунку 3,32 дол. США/кг;

товар №9 ЕМД від 20.11.2020 №UA100480/2020/ 814067 - митна вартість із розрахунку 10,51 дол. США/кг;

товар №27 ЕМД від 18.09.2020 №UA209270/2020/10512 - митна вартість із розрахунку 3,58 дол. США/кг;

товар №35 ЕМД від 15.10.2020 №UA110130/2020/29349 - митна вартість із розрахунку 2,52 дол. США/кг;

товар №36 ЕМД від 27.10.2020 №UA100340/2020/521399 - митна вартість із розрахунку 2,51 дол. США/кг;

товар №48 ЕМД від 14.09.2020 №UA500020/2020/226338 - митна вартість із розрахунку 3,58 дол. США/кг;

товар №53 ЕМД від 11.11.2020 №UA100430/2020/12398 - митна вартість із розрахунку 1,9 дол. США/кг;

товар №72 ЕМД від 14.09.2020 №UA110280/2020/8895 - митна вартість із розрахунку 3,33 дол. США/кг;

товар №83 ЕМД від 15.10.2020 №UA100090/2020/557716 - митна вартість із розрахунку 2,41 дол. США/кг, -

суд зазначає, що посилання на володіння митним органом інформацією щодо іншого цінового рівня товарів не являється та не може являтися обґрунтованою правовою підставою для витребування у декларанта додаткових документів.

Суд наголошує, що саме по собі прирівнювання митним органом цін схожих товарів, без урахування особливостей цих товарів, їх обсягів та умов постачання, які можуть бути різними, що, безумовно, може впливати і на вартість (ціну) таких товарів, не може вважатися обґрунтованим, адже формування ціни на товар здійснюється з урахуванням таких чинників, як ринкові ціни, обсяг партії, вартість і якість сировини, використаної на виготовлення товару, тощо.

При цьому, наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Не може слугувати підставою для коригування митної вартості також і відсутність у митних органів інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів.

Положеннями пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України імперативно визначено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

А тому, у рішенні про коригування митної вартості товарів, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення нової митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен навести також пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Разом з тим, обґрунтовуючи оскаржуване у цій справі рішення, Київська митниця Держмитслужби не навела порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціни яких взяті за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення останньою приписів частини другої статті 55 МК України у частині обґрунтованості прийнятого рішення.

Натомість, в електронному повідомленні декларанту від 09.12.2020 митний орган обмежився лише тим, що прирівняв вартість імпортованого товару до раніше визнаної митницею ціни іншого (подібного) товару, жодним чином не обґрунтувавши своє рішення (з огляду на дати поставок, кількість, асортимент товарів, умови поставок тощо).

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.08.2018 у справі №804/1755/17, від 25.05.2021 у справі №520/10386/2020 та від 13.01.2022 у справі №520/11061/2020.

За наведеного, спірне рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає ані вимогам законності, ані вимогам обґрунтованості.

Суд зауважує, що наявність у митного органу інформації щодо іншого цінового рівня товарів, заявлених до митного оформлення, є лише підставою для поглибленого вивчення документів, поданих декларантом до митного оформлення. Однак, такі відомості не є самостійною правовою підставою для витребування у декларанта додаткових документів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, не відповідає вартості товарів, заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

Також, Верховний Суд у своїх постановах від 25.02.2020 у справі №260/718/19 та від 27.04.2020 у справі №140/804/19 наголошував на тому, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Враховуючи викладені вище висновки суду та фактичні обставини справи, суд не погоджується також і з діями митного органу щодо витребування додаткових документів у декларанта на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, оскільки митницею не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали б підтвердити чи спростувати. І це при тому, що ціна придбання імпортованих товарів була підтверджена позивачем документально.

Суд наголошує на тому, що в частині третій статті 53 МК України передбачено чіткі підстави, за наявності яких у митного органу з`являється право вимагати у декларанта надання додаткових документів, вичерпний перелік яких має бути зазначений у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів в силу приписів пункту 3 частини другої статті 55 цього Кодексу.

На переконання суду, Київська митниця Держмитслужби, всупереч імперативної вимоги закону, не довела, що заявлені ТОВ «СІУ» відомості про митну вартість товарів є неповними та/або недостовірними; не вказала, які з поданих митним брокером позивача документів при митному оформленні товарів мають ознаки підробки або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за товари; не довела, що виявлені нею розбіжності та неточності у поданих до митного оформлення документах є достатніми підставами для невизнання митної вартості товарів за рівнем, визначеним декларантом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Київська митниця Держмитслужби не мала передбачених МК України підстав для витребування у позивача додаткових документів на підтвердження митної вартості товарів.

Як уже зазначалося вище судом, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частини друга-четверта статті 57 МК України).

З даного приводу суд зауважує, що оскаржуване у справі рішення не містить жодного опису неможливості застосування методів визначення митної вартості товарів почергово, а надіслане позивачу 09.12.2020 електронне повідомлення лише містить загальне формулювання щодо неможливості їх почергового використання у зв`язку із відсутністю необхідної для того інформації, та, як наслідок, висновок про застосування резервного методу визначення митної вартості товарів.

Відтак, враховуючи, що стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження того, що зазначена вище процедура взагалі проводилась, а також того, що митним органом здійснювався саме послідовний вибір методу визначення митної вартості товару, доводи Київської митниці Держмитслужби щодо правомірності застосування нею другорядного резервного методу визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів не заслуговують на увагу суду.

У той же час, за наслідками розгляду справи по суті, судом достеменно встановлено відсутність підстав для сумнівів у правильності визначеної позивачем митної вартості товарів за першим (основним) методом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності/неточності щодо ціни (вартості) товарів чи ознаки підробки, та останні містять достатньо відомостей щодо складових митної вартості імпортованих товарів.

Отже, стороною відповідача не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів у МД від 07.12.2020 №UA100300/2020/426488, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої ним митної вартості товарів, судом не встановлено.

З огляду на усе вищевикладене, суд дійшов до висновку, що рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 09.12.2020 №UA100300/2020/000201/2 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, що свідчить про його протиправність; порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом скасування цього рішення суб`єкта владних повноважень.

Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи по суті.

Положеннями частини першої статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також, згідно з пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За правилами частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу вимог частини другої цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Київською митницею у процесі судового розгляду справи не доведено існування обставин, які б підтверджували обґрунтовані сумніви митного органу у достовірності проведеного ТОВ «СІУ» розрахунку митної вартості імпортованих товарів у МД від 07.12.2020 №UA100300/2020/426488, а інших обставин, які б впливали та/або могли вплинути на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів, судом не встановлено. Відтак, позов слід задовольнити повністю.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України суд враховує, що згідно з частиною першою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 2270,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 04.03.2021 №7645 (т.1, а.с.12).

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень у конкретних спірних правовідносинах, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 2270,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 09.12.2020 №UA100300/2020/000201/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київської митниці судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 29 травня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" (пр. Берестейський, буд. 134/1, м. Київ, 03115, ЄДРПОУ/РНОКПП 37311013)

Відповідач - Київська митниця (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124, ЄДРПОУ/РНОКПП 43997555)

Суддя С.А. Борискін