Справа № 160/6110/25
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2025 рокуСправа №160/6110/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
24.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті наказу по стройовій частині про звільнення з військової служби, за рапортом від 13.12.2024 року, вх. №6377 від 19.12.2024 року, солдата ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, передбачені пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення по стройовій частині, згідно рапорту від 13.12.2024 року, вх. № 6377 від 19.12.2024 року, солдата ОСОБА_1 , оператора станції радіоелектронної розвідки та радіоперешкод Військової частини НОМЕР_1 , з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4, пункту З частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проходить військову службу за призовом по мобілізації під час дії воєнного стану, через сімейні обставини: у зв`язку з перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є військовослужбовцем, солдатом, оператора станції радіоелектронної розвідки та радіоперешкод військової частини НОМЕР_1 . Позивач подав відповідачу рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з перебування на утриманні у військовослужбовця трьох дітей до 18 років. Однак, відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача по суті питання, не надав відповідач фактично і відмову, яка була б обґрунтована. Відповідач не прийняв наказ про звільнення позивача по стройовій частині, згідно рапорту від 13.12.2024 року, вх. № 6377 від 19.12.2024 року, з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/6110/25, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи у письмовому провадженні.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
18.03.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. Відповідач вказує, що солдат ОСОБА_1 , проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , обіймаючи посаду оператора станції радіоелектронної розвідки та радіоперешкод (витяг із наказу №221 від 16.09.2024, додаток №2). Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 №828 від 18.11.2024 (позивача переведено до іншої військової частини. Його доставили до нової військової частини, однак через організаційні причини оформлення до списків особового складу не завершено. 23.11.2024 позивач самовільно залишив місце служби у новій військовій частині, чим порушив частину 5 статті 407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану). Факт самовільного залишення частини підтверджено рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира роти №5919 від 23.11.2024 та актом службового розслідування №6059 від 02.12.2024. Оскільки оформлення до нової військової частини не завершено, позивач залишився на обліку у відповідача. Матеріали службового розслідування передано до Державного бюро розслідувань м. Полтави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань отримано відповідачем 31.01.2025 на офіційну електронну пошту від слідчого, що підтверджує триваюче провадження за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України. 13.12.2024 позивач направив поштою рапорт (вхідний №6377 від 19.12.2024) про звільнення за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ через сімейні обставини (наявність трьох дітей до 18 років). Позивачем були долучені до рапорту: нотаріальна копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ), нотаріальна копія паспорту громадянки України ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ), нотаріальна копія свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_4 ), нотаріальна копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 (серія НОМЕР_5 ), нотаріальна копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 (серія НОМЕР_6 ), нотаріальна копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 (серія НОМЕР_7 ), нотаріальна копія посвідчення багатодітної родини (серія НОМЕР_8 ), довідка з адміністративного центру про зареєстрованих осіб, нотаріальна копія рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (№188/243/18), нотаріальна копія рішення суду про позбавлення батьківських ОСОБА_6 (№750/3141/23). Відповідач визнає, що ці документи свідчать про наявність у позивача трьох дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - 13 років на момент рапорту, ОСОБА_4 (08.05.2014) - 10 років на момент рапорту, ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - 6 років на момент рапорту. Свідоцтва про народження підтверджують біологічне батьківство позивача щодо ОСОБА_7 . Щодо ОСОБА_8 і ІНФОРМАЦІЯ_4 : Посвідчення багатодітної родини (серія НОМЕР_8 , видане 27.04.2019) на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 включає всіх трьох дітей, що свідчить про їхнє перебування в сім`ї позивача. Шлюб із ОСОБА_2 (серія НОМЕР_4 , укладений 06.11.2018) та довідка про зареєстрованих осіб імовірно підтверджують спільне проживання. Рішення суду від 27.07.2023 (№750/3141/23) про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 щодо ОСОБА_9 усуває їхнього біологічного батька від утримання, що може перекладати відповідальність на позивача як чоловіка матері. У рапорті вказано, що з ним проведено бесіду, що не відповідає дійсності (відсутній аркуш бесіди). Відповідач відповів на рапорт листом вихідний №1460 від 23.12.2024, вказавши: неповноту документів; факт самовільного залишення частини та триваюче розслідування; відсутність повноважень для звільнення через Наказ Командування Сухопутних військ №828; пропозицію повернутися до військової частини для повторного розгляду рапорту. Адвокат позивача, ОСОБА_10 , направив адвокатський запит від 07.01.2025, на який відповідач відповів листом №79 від 20.01.2025, повторивши підстави відмови та додавши копії документів. Відсутність довідки про заборгованість з аліментів не спростовує права на звільнення, оскільки позивач проживає з дружиною та дітьми, що виключає аліментні зобов`язання, якщо немає судового рішення про їх стягнення. Таким чином, формально позивач відповідає умовам підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, однак це не є єдиною підставою для прийняття рішення про звільнення, у зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст.ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 16.09.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації, що не заперечується сторонами та підтверджується витягом з наказу командира (по стройовій частині) від 16.09.2024 року №221.
Відповідно до рапорту ТВО командира 1 роти радіоперешкод військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_11 за вх.№5969, акту службового розслідування №6059 від 02.12.2024, солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану з 23.11.2024 року.
13.12.2024 року позивач, не бажаючи проходити військову службу, засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта» звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який було зареєстровано за вх.№6377 від 19.12.2024 року.
До рапорту позивач додав такі документи:
1. Нотаріальна копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_2 .
2. Нотаріальна копія паспорту громадянки України ОСОБА_2 НОМЕР_3 .
3. Нотаріальна копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 .
4. Нотаріальна копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_5 .
5.Нотаріальна копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_6 .
6. Нотаріальна копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_7 .
7. Нотаріальна копія посвідчення багатодітної родини серія НОМЕР_8 .
8. Довідка з адміністративного центру про зареєстрованих осіб.
9. Нотаріальна копія про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 № 188/243/18.
10. Нотаріальне рішення суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 №750/3141/23.
Вказаний рапорт позивача був направлений відповідачу засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта», та був отриманий відповідачем за вх.№6377 від 19.12.2024 року.
Листом від 23.12.2024 року за вих.№1460 відповідачем було надано відповідь, в якому повідомлено наступне:
« 1. Доданий до рапорту перелік документів не с повним, чого недостатньо для звільнення військовослужбовця з військової служби.
2. Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , 23.11 2024 самовільно залишив частину, чим порушив ст. 407 п. 5 ККУ, що підтверджується рапортом ТВО командира роті радіоперешкод, та на підставі цього рапорту було проведено службове розслідування, висновком якого вважається підтвердження факту самовільного залишення частини.
3. Матеріали службового розслідування подано до ДБР м. Полтави для внесення військовослужбовця до ЄРДР.
4. В рапорті зазначено, що з солдатом ОСОБА_1 було проведено бесіду, що не відповідає дійсності. В процесі звільнення з військової служби, з військовослужбовцем проводиться бесіда та складається аркуш бесіди, який військовослужбовець повинен особисто підписати та підтвердити проведену бесіду.
5. Військова частина не має повноважень клопотати перед вищим командуванням про звільнення солдата ОСОБА_1 , оскільки військовослужбовця призначено наказом КСВ №828 від 19.11.2024 на переміщення до іншої військової частини.
6. З огляду на вищевикладене, керівництво військової частини пропонує звернутись до найближчого відділення ВСП або безпосередньо повернутися до військової частини НОМЕР_9 , для поновлення військовослужбовця на військову службу, та повторно подати рапорт на звільнення з військової служби».
Позивачем в обґрунтуванні позову зазначено та не заперечується відповідачем, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 06.11.2018, що підтверджується матеріалами справи.
Від шлюбу позивач має дитину з ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 .
Також, позивачем зазначено, що діти його дружини від першого шлюбу - свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_6 , проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 06.12.2024 №4124.
В свідоцтвах про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 , ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 батьками зазначено: мати- ОСОБА_2 та батько ОСОБА_6 .
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 27.07.2023 (справа №750/3141/23) ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_8 , виданого Управлінням соціального захисту населення Петропавлівської РДА, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , мають пільги як представники багатодітної сім`ї (термін дії з 08.04.2019 по 27.10.2029).
« 1. Повідомити, чи були відносно солдата ОСОБА_1 станом на 06 січня 2025 року рапорти (заяви) від командування військової частини НОМЕР_1 до Державного бюро розслідувань та територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську, Полтавську, Сумську, Харківську області, про виявлення фактів вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 , за ч. 5 ст.407 КК України?
2. Повідомити, чи знаходяться відносно солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , станом на 06 січня 2025 року кримінальні провадження у Державному бюро розслідувань та територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську, Полтавську, Сумську, Харківську області, в тому числі щодо самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 , за ч. 5 ст.407 КК України?
3. Надати копію витягу з ЄРДР щодо самовільного залишення частини солдатом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , за ч.5 ст.407 КК України.»
« 1. Надати копію витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 , яким солдат ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу.
2. Повідомити про хід розгляду командування військової частини НОМЕР_1 рапорту солдата ОСОБА_1 від 19.12.2024 року № 6377 про звільнення зі служби за сімейними обставинами. Якщо відмовлено, то повідомити правову підставу для відмови у задоволенні рапорту солдата ОСОБА_1 від 19.12.2024 року № 6377 про звільнення зі служби за сімейними обставинами.
3. Надати копію рапорту ТВО командира роти радіоперешкод військової частини НОМЕР_1 в якому зазначено, що 23.11.2024р. солдат ОСОБА_1 самовільно залишив частину, чим порушив ч. 5 ст. 407 КК України, та на підставі цього рапорту було проведено службове розслідування, висновком якого вважається підтвердження факту самовільного залишення частини.
4. Надати копію акту проведення службового розслідування військової частини НОМЕР_1 яким встановлено, що 23.11.2024р. солдат ОСОБА_1 самовільно залишив частину, чим порушив ч. 5 ст. 407 КК України, та висновком якого вважається підтвердження факту самовільного залишення частини.
5. Надати витяг з наказу КСВ №828 від 19.11.2024р. на переміщення солдата ОСОБА_1 до іншої військової частини.»
Листом від 20.01.2025 за вих.№79 відповідач повідомив, що обґрунтована відповідь та запропоновані заходи були надані солдату ОСОБА_1 відповіддю на рапорт-від 23.12.2024 за вих.№ 1460 та надано: відповідь на рапорт вих.№ 1460 під 23.12.2024 року; копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 но стройовій частині №221 від 16.09.2024 року, копія рапорта ТВО командира роти №5919 від 23.11.2024 року, копія акту службового розслідування №6059 від 02.12.2024.
Листом від 04.02.2025 за вих. №3683-25/10-2-04-01-1512/25 представником Державного бюро розслідувань повідомлено, що у Державного бюро розслідувань відсутні підстави для надання запитуваних відомостей.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності поведінки відповідача, що полягає у неприйнятті наказу по стройовій частині про звільнення з військової служби, за рапортом від 13.12.2024 року, на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, передбачені пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За змістом частин першої, другої статті 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232.
Відповідно до підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Оцінюючи, водночас, правомірність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону № 2232, суд зазначає таке.
З огляду на приписи підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону № 2232 визначальним для вирішення цього публічно-правового спору є факт перебування на утриманні у позивача трьох і більше дітей віком до 18 років.
Суд встановив, що 13.12.2024 року позивач, не бажаючи проходити військову службу, засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта» звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який було зареєстровано за вх.№6377 від 19.12.2024 року.
До рапорту позивач додав такі документи:
1. Нотаріальна копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_2 .
2. Нотаріальна копія паспорту громадянки України ОСОБА_2 НОМЕР_3 .
3. Нотаріальна копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 .
4. Нотаріальна копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_5 .
5.Нотаріальна копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_6 .
6. Нотаріальна копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_7 .
7. Нотаріальна копія посвідчення багатодітної родини серія НОМЕР_8 .
8. Довідка з адміністративного центру про зареєстрованих осіб.
9. Нотаріальна копія про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 № 188/243/18.
10. Нотаріальне рішення суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 №750/3141/23.
Вказаний рапорт позивача був направлений відповідачу засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта», та був отриманий відповідачем за вх.№6377 від 19.12.2024 року.
Листом від 23.12.2024 року за вих.№1460 відповідачем було надано відповідь, в якому повідомлено наступне:
« 1. Доданий до рапорту перелік документів не с повним, чого недостатньо для звільнення військовослужбовця з військової служби.
2. Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , 23.11 2024 самовільно залишив частину, чим порушив ст. 407 п. 5 ККУ, що підтверджується рапортом ТВО командира роті радіоперешкод, та на підставі цього рапорту було проведено службове розслідування, висновком якого вважається підтвердження факту самовільного залишення частини.
3. Матеріали службового розслідування подано до ДБР м. Полтави для внесення військовослужбовця до ЄРДР.
4. В рапорті зазначено, що з солдатом ОСОБА_1 було проведено бесіду, що не відповідає дійсності. В процесі звільнення з військової служби, з військовослужбовцем проводиться бесіда та складається аркуш бесіди, який військовослужбовець повинен особисто підписати та підтвердити проведену бесіду.
5. Військова частина не має повноважень клопотати перед вищим командуванням про звільнення солдата ОСОБА_1 , оскільки військовослужбовця призначено наказом КСВ №828 від 19.11.2024 на переміщення до іншої військової частини.
6. З огляду на вищевикладене, керівництво військової частини пропонує звернутись до найближчого відділення ВСП або безпосередньо повернутися до військової частини НОМЕР_9 , для поновлення військовослужбовця на військову службу, та повторно подати рапорт на звільнення з військової служби».
Позивачем в обґрунтуванні позову зазначено та не заперечується відповідачем, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 06.11.2018, що підтверджується матеріалами справи.
Від шлюбу позивач має дитину з ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 .
Також, позивачем зазначено, що діти його дружини від першого шлюбу - свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_6 , проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 06.12.2024 №4124.
В свідоцтвах про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 , ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 батьками зазначено: мати- ОСОБА_2 та батько ОСОБА_6 .
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 27.07.2023 (справа №750/3141/23) ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
« 1. Надати копію витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 , яким солдат ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу.
2. Повідомити про хід розгляду командування військової частини НОМЕР_1 рапорту солдата ОСОБА_1 від 19.12.2024 року № 6377 про звільнення зі служби за сімейними обставинами. Якщо відмовлено, то повідомити правову підставу для відмови у задоволенні рапорту солдата ОСОБА_1 від 19.12.2024 року № 6377 про звільнення зі служби за сімейними обставинами.
3. Надати копію рапорту ТВО командира роти радіоперешкод військової частини НОМЕР_1 в якому зазначено, що 23.11.2024р. солдат ОСОБА_1 самовільно залишив частину, чим порушив ч. 5 ст. 407 КК України, та на підставі цього рапорту було проведено службове розслідування, висновком якого вважається підтвердження факту самовільного залишення частини.
4. Надати копію акту проведення службового розслідування військової частини НОМЕР_1 яким встановлено, що 23.11.2024р. солдат ОСОБА_1 самовільно залишив частину, чим порушив ч. 5 ст. 407 КК України, та висновком якого вважається підтвердження факту самовільного залишення частини.
5. Надати витяг з наказу КСВ №828 від 19.11.2024р. на переміщення солдата ОСОБА_1 до іншої військової частини.»
Листом від 20.01.2025 за вих.№79 відповідач повідомив, що обґрунтована відповідь та запропоновані заходи були надані солдату ОСОБА_1 відповіддю на рапорт-від 23.12.2024 за вих.№ 1460 та надано: відповідь на рапорт вих.№ 1460 під 23.12.2024 року; копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 но стройовій частині №221 від 16.09.2024 року, копія рапорта ТВО командира роти №5919 від 23.11.2024 року, копія акту службового розслідування №6059 від 02.12.2024.
Отже, позивач зазначає, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ), ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 ).
Однак, на підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи позивачем надано тільки свідоцтва про народження дітей та довідку Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 06.12.2024 №4124, якою підтверджено сумісне проживання.
Інших документів, що є доказами наявності на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивачем до суду не надано.
Цей факт виключає можливість суду всебічно та достовірно дослідити обґрунтованість позовних вимог позивача.
З наявних в матеріалах справи документів, суд робить висновок про наявність на утриманні в позивача однієї неповнолітньої дитини, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 , що не дає підстав для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Станом на момент подання позову відповідачем не прийнято наказу по стройовій частині про звільнення з військової служби, за рапортом від 13.12.2024 року, вх. №6377 від 19.12.2024 року, солдата ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини, передбачені пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Однак, відповідачем було надано вичерпну відповідь щодо підстав для відмови в задоволенні рапорту позивача, надану листом від 20.01.2025 за вих.№79.
Станом на день звернення до суду з цим позовом, позивачем не усунуто недоліки, зазначені відповідачем в листі.
Отже, доводи позивача про вчинену відповідачем бездіяльність стосовно не прийняття наказу про звільнення відповідно до рапорту від 13.12.2024 року, є безпідставними, оскільки, відповідач не мав підстав для прийняття такого наказу.
Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною першою статті 260 Сімейного кодексу України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 Сімейного кодексу України).
Відповідно до статті 265 Сімейного кодексу України баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 Сімейного кодексу України).
При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Отже, для звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі абзацу абз. 4 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII у зв`язку з перебуванням у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, у випадку якщо одна із дітей не є його власною дитиною, такий військовослужбовець повинен надати докази на підтвердження його проживання однією сім`єю з дружиною та її дитиною (дітьми), а також докази того, що ця дитина (діти) не має батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або докази того, що мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри такої дитини з поважних причин не можуть надавати їй належного утримання.
Згідно з довідкою Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 06.12.2024 № 4124 про склад сім`ї або зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 , входять 6 осіб: ОСОБА_1 , 1990 р.н., ОСОБА_5 , 2018 р.н., ОСОБА_3 , 2011 р.н., ОСОБА_4 , 2014 р.н., ОСОБА_12 , 1966 р.н., ОСОБА_13 , 1967 р.н.
Дослідивши матеріали справи суд зауважує, що сам факт проживання однією сім`єю не свідчить про перебування у позивача на утриманні всіх дітей, які з ним проживають.
Так, в межах розгляду цієї справи позивач, як вітчим, не довів не виконання обов`язку утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , їх матір`ю, батьком, дідом, бабою або те, що ці особи з поважних причин не можуть надавати цим дітям належного утримання.
Тобто позивачем не подано доказів, які підтверджували б неможливість інших близьких родичів, зазначених у статті 268 Сімейного кодексу України, здійснювати утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , (пасинків ОСОБА_2 ).
Крім того, заявником не доведено, а матеріали справи не містять і рішення суду про встановлення факту утримання позивачем трьох неповнолітніх дітей, яке могло б слугувати підставою для висновку про наявність у нього права на звільнення з військової служби згідно підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
З огляду на наявні матеріали цієї адміністративної справи, суд не вбачає підстав для поставлення висновку про доведеність факту перебування на утриманні позивача як військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років, а отже про відсутність підстав для задоволення заявленого позову у спосіб зобов`язання відповідача звільнити позивача на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Отже, позивач жодними належними та допустимими доказами не довів факту перебування у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.
Тож у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з відповідним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав для застосування до нього підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону № 2232.
За цих обставин відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону № 2232 є цілком правомірною.
Щодо позовних вимог про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 прийняти наказ про звільнення по стройовій частині, згідно рапорту позивача від 13.12.2024 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення № 1153/2008.
Згідно з абзацом другим пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Частиною четвертою статті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Зокрема, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час воєнного стану: в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.
За змістом рапорту позивача про звільнення з лав Збройних Сил України підставою звільнення позивач зазначає наявність у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.
Відповідно до п.23.3 Положення Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
1.Підстави звільнення з військової служби;
2.Думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
3.Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби у ЗСУ із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Оскільки позивач є військовослужбовцем рядового складу в званні «солдат» та на день звернення з рапортом до відповідача перебував на посаді «оператор відділення управління взводу управління 1 роти радіоперешкод військової частини НОМЕР_1 » відповідно до ст. 127 Статуту Внутрішньої служби у ЗСУ, солдат підпорядковується командирові відділення.
Згідно з п.125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.
Згідно з п.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).
Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (п.111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до п.101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).
Командиром Військової частини НОМЕР_1 є підполковник ОСОБА_14 .
Позивач мав би звернутися до таких посадових осіб перед тим як звернутися до командира військової частини НОМЕР_1 :
1. Командир відділення
Отже, з матеріалів справи вбачається, що рапорт позивача про звільнення подано командирові військової частини НОМЕР_1 , тобто командирові бригади, а не прямому командиру, яким згідно з Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України є командир відділення.
Відповідно до вимог п.п. а-г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через визначені сімейні обставини або інші поважні причини.
Отже, позивачем не було надано рапорту про звільнення належним чином.
Крім того, відповідно до рапорту ТВО командира 1 роти радіоперешкод військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_11 за вх.№5969, акту службового розслідування №6059 від 02.12.2024, солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану з 23.11.2024 року.
Як повідомлено відповідачем у відзиві, на момент надання відзиву, 18.03.2025 року, позивач не повернувся до місця служби, що не дозволяє йому реалізувати своє право на звільнення по команді з дотриманням вимог ст. 233 Положень про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України.
За приписами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна