Справа № 120/3972/25
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

м. Вінниця

27 травня 2025 р. Справа № 120/3972/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Мультян Марина Бондівна, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 31.03.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу 5-денний строк, з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду нової редакції позовної заяви, в якій визначитись із належним способом захисту порушеного права в контексті спірних правовідносин та, відповідно, уточнити зміст позовних вимог; а також подати заяву про поновлення строків звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

17.04.2025 року на адресу суду надійшла заява позивача, у якій уточнив позовні вимоги та подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

Так, в уточненій позовній заяві просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що полягають у не проведенні з ним соціально-виховної роботи впродовж 24 років перебування в установі;

- зобов`язати Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" до проведення із ним соціально-виховної роботи впродовж подальшого перебування в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду зазначає, що про своє порушене право на проведення із ним соціально-виховної роботи дізнався із рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 21.12.2024 у справі №120/14159/23 та Вінницького міського суду Вінницької області №127/15658/24.

Однак, в ухвалі від 23.04.2025 суд зазначив, що такі обставини щодо пропуску строку звернення до суду з відповідним позовом не свідчать про поважність причин пропуску такого строку, тому позивачу було надано новий строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.05.2025 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду зазначає, що 21.12.2024 під час консультації з адвокатом дізнався про своє порушене право, а саме йому роз`яснено приписи Наказу Міністерства юстиції України від 04.11.2013 № 2300/5 "Про організацію соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими". Тому просить поновити строк звернення до суду.

Надаючи оцінку викладеним позивачем обставинам, суд враховує наступне.

Згідно з частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (частина 2 стаття 122 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеної у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному ж випадку, вимоги даного позову стосуються, як зазначив позивач, бездіяльності відповідача, що полягають у не проведенні з ним соціально-виховної роботи на протязі 24 років.

В той же час, до суду з даним адміністративним позовом позивач звернувся лише 11.03.2025, тобто із пропуском строку звернення до суду.

Водночас обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, позивач наголошує на тому, що лише 21.12.2024 під час консультації з адвокатом дізнався про своє порушене право, а саме йому роз`яснено приписи Наказу Міністерства юстиції України від 04.11.2013 № 2300/5 "Про організацію соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими", до цього часу він не знав про існування даного наказу.

Суд критично ставиться до таких доводів позивача, та звертає увагу на презумпцію знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

Отже, юридична необізнаність і невірне трактування норм права, відсутність чіткого законодавчого врегулювання певних питань не є поважною причиною для пропуску строку на звернення до суду. Тим більше суд враховує, що позивач не був позбавлений можливості завчасно звернутися за правовою допомогою до адвоката.

Суд враховує, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до іншої практики ЄСПЛ (справи "Пелевін проти України", № 24402/02, рішення від 20 травня 2010 року, п. 27; "Наталія Михайленко проти України", № 49069/11, рішення від 30 травня 2013 року, п. 31) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Крім того, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд ткож враховує, що свої доводи з приводу неспроможності своєчасно звернутися до суду з цим позовом позивач не доводить жодними належними та допустимими доказами.

Відтак наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не можуть визнаватися поважними, оскільки є непідтвердженими та, відповідно, не свідчать про об`єктивну неможливість позивача своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що заява позивача про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Отже заявлені у цій справі позовні вимоги за період з 2013 по 10.09.2024 розгляду не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем у цій частині строку звернення до суду та відсутністю підстав для його поновлення.

Натомість в даному випадку заявлені у цій справі позовні вимоги щодо оскарження бездіяльності відповідача за період з 11.09.2024 (в межах шестимісячного строку до моменту звернення до суду) необхідно вважати такими, що заявлені позивачем в межах визначеного у ч. 2 ст. 122 КАС України процесуального строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовну заяву, в частині позовних вимог, що стосуються оскарження бездіяльності Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що полягають у не проведенні з ним соціально-виховної роботи впродовж 24 років перебування в установі, з 2013 року по 10.09.2024 необхідно повернути.

При цьому, позовні вимоги, що стосуються оскарження бездіяльності Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що полягають у не проведенні з ним соціально-виховної роботи впродовж 24 років перебування в установі, що стосуються періоду з 11.09.2024 підлягають розгляду судом.

Керуючись ч. 4 ст. 169, ст.ст. 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Відмовити у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" в частині позовних вимог, що стосуються оскарження бездіяльності відповідача щодо не проведенні з ним соціально-виховної роботи впродовж 24 років перебування в установі, з 2013 року по 10.09.2024 повернути позивачу у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна