Справа № 500/118/25
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/118/25 пров. № А/857/7714/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Носа С.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року (суддя Чепенюк О.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного рішення 06.02.2025),

в адміністративній справі №500/118/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення дій,

встановив:

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Тернопільській області, в якому просила:

1) визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо призначення ОСОБА_1 з 26 лютого 2024 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без врахування до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці таких періодів: - половини строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» (з коефіцієнтом 0,5) з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні; - періоду роботи на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області, що надавав право для призначення на посаду судді, - 2 роки та щодо призначення (перерахунку) з 26 лютого 2024 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 78 (сімдесят вісім) відсотків відповідно до Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Тернопільським апеляційним судом за №01-17/30/2024 від 14 лютого 2024 року;

2) зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: - половину строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» (з коефіцієнтом 0,5) з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні; - період роботи на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області, що надавав право для призначення на посаду судді, - 2 роки;

3) зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 23 лютого 2024 року з урахуванням стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: - половини строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» (з коефіцієнтом 0,5) з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні; - періоду роботи на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області, що надавав право для призначення на посаду судді, - 2 роки.

Відповідач позовних вимог не визнав, у суді першої інстанції подав відзив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо призначення ОСОБА_1 з 15 лютого 2024 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без врахування до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці таких періодів: половини строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні, періоду роботи на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області з 01 серпня 1988 року по 01 серпня 1990 року, що надавав право для призначення на посаду судді, - 2 роки, та розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці такі періоди: 1) половину строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні; 2) роботу на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області з 01 серпня 1988 року по 01 серпня 1990 року, як стаж (досвід) професійної діяльності, що надавав право для призначення на посаду судді, - 2 роки. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15 лютого 2024 року з урахуванням стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: половини строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство» з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні; періоду роботи на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області з 01 серпня 1988 року по 01 серпня 1990 року, як стаж (досвід) професійної діяльності, що надавав право для призначення на посаду судді, - 2 роки. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що з 15 лютого 2024 року позивачці виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при стажі роботи на посаді судді 30 років 08 місяців 25 днів у розмірі 70 відсотків суддівської винагороди. 30 грудня 2024 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо перерахунку стажу судді та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Листом відповідача від 03 січня 2025 року позивачці повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. Частиною другою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою доповнено статтю 137 на підставі Закону України від 12 липня 2018 року №2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд»», який набрав чинності 05 серпня 2018 року, передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи (професійної діяльності), вимоги щодо якого визначено законом та надає право для призначення на посаду судді. Відповідно до частини третьої статті 142 та абзацу 2 пункту 25 розділу ХІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стаж роботи судді, що визначений відповідно до статті 137 Закону №1402-VIII, дає право судді подати заяву про відставку. Застосування норм статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання суддів у відставці не передбачено. Отже, на переконання відповідача, підстав для зарахування спірних періодів навчання, іншої роботи позивача до стажу на посаді судді, з якого обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, та для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці немає.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду у повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Тернопільської обласної ради народних депутатів двадцять першого скликання від 11 травня 1993 року обрана народним суддею Кременецького районного народного суду Тернопільської області. Постановою Верховної Ради України від 07 лютого 2002 року № 3060-ІП обрана на посаду судді апеляційного суду Тернопільської області безстроково. Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 переведена на посаду судді Тернопільського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя №342/0/15-24 від 06 лютого 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тернопільського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивачку звільнено з посади судді Тернопільського апеляційного суду у відставку (а.с.8-9).

Зі змісту цього рішення вбачається, що стаж роботи ОСОБА_1 станом на 06 лютого 2024 року на посаді судді становить 30 років 8 місяців 25 днів.

Також згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 06 лютого 2024 року з посиланням на частину другу статті 137, абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, частину четверту статті 43 Закону № 2862-XII, Указ Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», статтю 56 Закону № 1789-XII, за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення наявності у судді ОСОБА_1 відповідного стажу для звільнення у відставку, а саме: актів про призначення, про обрання на посаду судді, копій трудової книжки, диплома, установлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню:

- половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі (з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року ОСОБА_1 навчалася за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство») 2 роки 5 місяців 2 дні;

- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (згідно із записами у трудовій книжці після здобуття вищої юридичної освіти з 1 серпня 1988 року і до обрання народним суддею Кременецького районного народного суду Тернопільської області ОСОБА_1 працювала на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області) 2 роки.

Відтак, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 35 років 1 місяць 27 днів.

З 15 лютого 2024 року ГУ ПФУ в Тернопільській області позивачці виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 70 відсотків суддівської винагороди працюючого судді, виходячи з розрахунку зарахованого стажу роботи на посаді судді 30 років 08 місяців 21 день (а.с.30).

30 грудня 2024 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зарахування до стажу на посаді судді періоду навчання і стажу (роботи на посаді юриста), що давав право на призначення суддею (а.с.14).

Листом від 03 січня 2025 року ГУ ПФУ в Тернопільській області у відповідь на подану заяву повідомило позивачку, що підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці немає. Відсоток для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання визначено відповідно до наявного стажу роботи на посаді судді, а саме 30 років 08 місяців 25 днів. Розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 70 відсотків суддівської винагороди (а.с.15).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді, позивач звернулася з цим позовом до адміністративного суду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з врахуванням наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону № 1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 137 Закону № 1402-VIIІ визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

У свою чергу у відповідності до пункту 11 розділу ХІІ «Перехідні положення» Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в первинній редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, до набрання чинності Законом «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності статтею 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.

Таким чином, слід погодитися з висновками суду першої інстанції, що законодавством, яке діяло до набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Вказані висновки також узгоджуються із позицією, Верховного Суду, викладеною в постановах від 08 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі № 592/2737/17, від 31 березня 2021 у справі № 235/7316/16-а, від 13 лютого 2020 року у справі № 592/5433/17, від 12 травня 2020 року у справі № 303/1504/17-а.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем до стажу роботи позивачки на посаді судді зараховано виключно періоди роботи суддею.

Разом з тим, ОСОБА_1 з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року навчалася за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство», що підтверджується відомостями диплому серії НОМЕР_1 , виданому 28 червня 1988 року.

Оскільки стаж роботи позивачки на посаді судді становить понад 30 років (тобто дотримується умова не менше 10 років), то до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, враховується половина строку навчання з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року за денною формою у вищому навчальному закладі, що становить 2 роки 05 місяців 02 дні (обчислено і зазначено у рішенні Вищої ради правосуддя від 06 лютого 2024 року).

Щодо вимоги про зарахування періоду роботи з 01 серпня 1988 року на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, апеляційний суд зазначає наступне.

Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 дійшла висновку, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 9901/15/21.

Закріплене в частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/537/19).

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19, від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при здійсненні обрахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).

На час обрання позивачки на посаду судді статус суддів визначав Закон № 2862-XII, відповідно до статті 7 якого (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) право на зайняття посади судді, зокрема, районного (міського) суду має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Такі два роки Вища рада правосуддя зарахувала ОСОБА_1 як період з 01 серпня 1988 року по 01 серпня 1990 на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області і такий стаж у 2 роки підлягає зарахуванні до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи позивачки на посаді судді підлягає зарахуванню половина строку її навчання з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року за денною формою у вищому навчальному закладі у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство», що становить 2 роки 05 місяців 02 дні, та 2 роки як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, - з 01 серпня 1988 року по 01 серпня 1990 року на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області.

ГУ ПФУ в Тернопільській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачки з 15 лютого 2024 року безпідставно не зарахувало вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді та відповідно невірно обчислило відсотковий розмір довічного грошового утримання судді, який за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, не зарахувавши спірні періоди до стажу роботи на посаді судді позивачки відповідач діяв протиправно і це вплинуло на правильність визначення стажу роботи позивачки на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо призначення з 15 лютого 2024 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без врахування спірних періодів роботи та навчання та, відповідно, розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також похідної позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку й призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання з 25 серпня 1983 року по 28 червня 1988 року за денною формою у вищому навчальному закладі у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І. Франка за спеціальністю «Правознавство», що становить 2 роки 05 місяців 02 дні, та 2 роки як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, - з 01 серпня 1988 року по 01 серпня 1990 року на посаді старшого юрисконсульта, юриста в колгоспі «Заповіт Ілліча» Кременецького району Тернопільської області.

Також підставно суд першої інстанції зобов`язав відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15 лютого 2024 року (з дати призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), з урахуванням зарахованих за судовим рішенням періодів та з урахуванням раніше виплачених сум.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року в адміністративній справі №500/118/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення дій залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
С. П. Нос