Справа № 560/9486/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9486/24

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

28 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 11 червня 2024 року за вихідним номером №11020-9628/П-03/8-2200/24 щодо відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді апеляційного суду у відставці ОСОБА_1 та зарахувати до стажу роботи на посаді судді, крім 23 років, 11 місяців, 1 дня стажу роботи на посаді судді:

- строкової служби у збройних силах: з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р 1 рік, 11 місяців, 30 днів;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського (половини строку навчання): з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р 1 рік 10 місяців 30 днів;

- помічника прокурора Чемеровецького району: з 01.08.1988 р. по 10.11.1992 р 4 роки 3 місяці 9 днів;

- прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10.11.1992 по 10.01.1994 р 1 рік 2 місяці.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату отримуваного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням додатково його стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання:

- строкової служби у збройних силах: з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р 1 рік, 11 місяців, 30 днів;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського (половини строку навчання): з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р 1 рік 10 місяців 30 днів;

- помічника прокурора Чемеровецького району: з 01.08.1988 р по 10.11.1992 р 4 роки 3 місяці 9 днів;

- прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10.11.1992 по 10.01.1994 р 1 рік 2 місяці; а всього разом повних 34 роки, фактично виплачених сум з часу призначення щомісячного довічного грошового утримання з 13.12.2017 року.

3. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

4. В межах присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання за 1 місяць допустити судове рішення до негайного виконання.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду строкової служби у збройних силах з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р, половини навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р, періоду роботи помічником прокурора Чемеровецького району з 01.08.1988 р по 10.11.1992 р, періоду роботи прокурором цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області з 10.11.1992 р по 10.01.1994 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду строкової служби у збройних силах з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р, половини навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р, періоду роботи помічником прокурора Чемеровецького району з 01.08.1988 р по 10.11.1992 р, періоду роботи прокурором цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області з 10.11.1992 р по 10.01.1994 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 з 13.12.2017 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням проведених виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазнає, що Законом України Про судоустрій та статус суддів № 1402-VIII від 02.06.2016 не передбачено зарахування іншої діяльності до стажу роботи на посаді судді.

Аналогічне положення щодо обчислення стажу роботи на посаді судді містилося в статті 135 Закону України Про судоустрій та статус суддів №2453-VI від 07.07.2010 року (далі Закон № 2453).

При цьому, відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192 від 12.02.2015 Закон № 2453 викладено в новій редакції. Відповідно до Перехідних положень Закону № 2453, (в новій редакції) норми щодо збереження за суддями, які призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом щодо визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом відсутні.

Апелянт зазначає, що зарахування іншої діяльності до стажу роботи на посаді судді ні Законом України Про судоустрій та статус суддів №2453-VIвід 07.07.2010, ні Законом України Про судоустрій та статус суддів №1402-VIII від 02.06.2016 не передбачено.

З огляду на вказане, листом головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 11.06.2024 №11020-9628/П-03/8-2200/24 повідомлено позивача, що відсутні підстави для зарахування до суддівського стажу період проходження строкової служби у Збройних силах з 29.10.1981 по 28.10.1983, половини строку навчання з 01.09.1984 по30.06.1988 в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського, період роботи з 01.08.1988 по 10.11.1992 на посаді помічника прокурора Чемеровецького району, період роботи з 10.11.1992 по 10.01.1994 на посаді прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області, оскільки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання зараховується лише стаж роботи на посаді судді.

Таким чином, пенсійний орган зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено строк звернення до суду. Зокрема, ч.2 ст. 122 КАС визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Апелянт зауважує, що суд першої інстанції зобов`язує провести ОСОБА_1 з 13.12.2017 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В свою чергу до Хмельницького окружного адміністративного суду за захистом свого порушеного права звернувся лише 27.06.2024 (згідно дати позову), що суперечить чинним нормам КАС України

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 (позивач) з 13.12.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

22.05.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо правильності обчислення стажу роботи на посаді судді.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 11.06.2024 №11020-9628/П-03/8-2200/24 повідомлено ОСОБА_1 , що відсутні підстави для зарахування до суддівського стажу період проходження строкової служби у збройних силах з 29.10.1981 по 28.10.1983, половини строку навчання з 01.09.1984 по 30.06.1988 в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського, період роботи з 01.08.1988 по 10.11.1992 на посаді помічника прокурора Чемеровецького району, період роботи з 10.11.1992 по 10.01.1994 на посаді прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області, оскільки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання зараховується лише стаж роботи на посаді судді. Враховуючи, що стаж на посаді судді становить 23 роки, щомісячне довічне грошове утримання обчислено в розмірі 56% суддівської винагороди (50% за 20 років + 6% за 3 років (3 років х 2%)). Підстави для збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням періодів роботи на посадах стажиста, помічника прокурора, прокурора, половини періоду навчання в Харківському юридичному інституті та періоду проходження строкової військової служби відсутні.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у перерахунку довічного грошового утримання з урахуванням вищезазначеного стажу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , останній обіймав посаду помічника прокурора Чемеровецького району з 01.08.1988 р по 10.11.1992 р та посаду прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10.11.1992 по 10.01.1994 р.

В свою чергу, законодавством, чинним на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, суд дійшов висновку, що набутий позивачем стаж роботи на посадах прокурора згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ має бути врахований до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо врахування до суддівського стажу позивача половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1984 по 30.06.1988, та періоду строкової служби, суд першої інстанції вказав, що

Відповідно до абзацу 2 ст. 1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" №584/95 від 10.07.1995 (у редакції, чинній на день обрання позивача на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Тобто, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, також і половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Із наявних у справі доказів, а також записів трудової книжки позивача слідує, що позивач з 01.09.1984 по 30.06.1988 навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського, а з 29.10.1981 р по 28.10.1983 (згідно копії військового квитка) проходив строкову військову службу.

Таким чином, до стажу роботи судді позивачу повинно бути зараховано половину вказаного строку навчання у вищому навчальному закладі, що становить 1 рік 10 місяців 30 днів та строк проходження військової служби.

Натомість, безпідставне незарахування відповідачем спірних періодів до суддівського стажу позивача призвело до того, що обрахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці проводиться в значно меншому розмірі, ніж це передбачено Законом № 1402-VIII.

З огляду на викладене, суд першої інстанції визнав протиправними дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді його трудової діяльності, визначеної законом, та яка враховується до стажу судді, половини часу навчання у вищих юридичних навчальних закладах, строкової служби у збройних силах та стажу роботи на посадах прокурора.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту та поновлення порушених прав позивача зобов`язання відповідача здійснити з 13.12.2017 позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням спірних періодів стажу на посаді судді, з урахуванням проведених виплат.

Посилання ж представника відповідача на те, що зобов`язання Пенсійного фонду вчинити наведені вище дії є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, суд вважав помилковим, так як обрана судом форма захисту порушених прав позивача є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Такий спосіб захисту відповідає завданням адміністративного судочинства, регламентованим статтею 2 КАС України.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись залежно від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та достатніми доказами.

У цьому ж випадку суд першої інстанції дійшов висновку про підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення, оскільки на час ухвалення рішення у суду немає підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від його виконання.

Щодо присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання за 1 місяць та допущення судового рішення до негайного виконання, суд вказав, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що предметом розгляду цієї справи є перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання, а не стягнення суми заборгованості по ньому, суд вказав про відсутність підстав для негайного виконання цього рішення.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону № 1402-VIII).

Частинами 3, 5 статті 142 Закону № 1402-VIІІ передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно із частинами першою та другою статті 137 Закону № 1402, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З матеріалів справи суд встановив, що стаж роботи позивача на посаді судді за позицією відповідача становить 23 роки, щомісячне довічне грошове утримання обчислено в розмірі 56% суддівської винагороди (50% за 20 років + 6% за 3 років (3 років х 2%)).

Таким чином, до розрахунку стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, позивачу не зараховано періоди:

- строкової служби у збройних силах: з 29.10.1981 р по 28.10.1983 р 1 рік, 11 місяців, 30 днів;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського (половини строку навчання): з 01.09.1984 р по 30.06.1988 р 1 рік 10 місяців 30 днів;

- помічника прокурора Чемеровецького району: з 01.08.1988 р. по 10.11.1992 р 4 роки 3 місяці 9 днів;

- прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10.11.1992 по 10.01.1994 р 1 рік 2 місяці.

Судом апеляційної інстанції враховано, що абзацом 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено. До набрання чинності Законом № 1402-VIII питання обчислення стажу роботи на посаді судді було врегульоване Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

На час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ) та Указом Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-ХІІ (зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус суддів») до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно зі статтями 14, 15, 48 Закону СРСР від 30.11.1979 № 1162-Х «Про прокуратуру СРСР» (у редакції, чинній на час перебування позивача на посадах в органах прокуратури) прокуратура Союзу PCP очолюється Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має першого заступника та заступників, що призначаються Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Розподіл обов`язків між заступниками провадиться Генеральним прокурором СРСР. У Прокуратурі Союзу PCP утворюється колегія у складі Генерального прокурора СРСР (голова), його першого заступника та заступників за посадою, а також Інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. У Прокуратурі Союзу PCP є основні управління, управління та відділи. У складі Прокуратури Союзу PCP утворюється Головна військова прокуратура. Начальниками та заступниками начальників головних управлінь, управлінь та відділів є старші помічники та помічники Генерального прокурора CPCР, які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР. Генеральний прокурор СРСР має також помічників з особливих доручень. У основних управліннях, управліннях і відділах є старші прокурори і прокурори, і навіть можуть бути головні спеціалісти-консультанти. Положення про структурні підрозділи Прокуратури Союзу PCP затверджує Генеральний прокурор СРСР. Прокуратура Союзу PCP спільно із зацікавленими міністерствами та відомствами та за погодженням з Центральним статистичним управлінням СРСР розробляє систему та методику єдиного обліку та статистичної звітності про злочинність, розкриття та розслідування злочинів. Прокуратури союзних республік очолюються прокурорами союзних республік. Прокурори союзних республік мають перших заступників та заступників, які призначаються та звільняються Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурорів союзних республік. У прокуратурах союзних республік утворюються колегії у складі прокурора союзної республіки (голова) та інших керівних працівників органів прокуратури. Персональний склад колегії затверджується Генеральним прокурором СРСР за поданням прокурора союзної республіки. У прокуратурах союзних республік є управління та відділи. Начальниками та заступниками начальників управлінь та відділів є старші помічники та помічники прокурорів союзних республік. Прокурори союзних республік можуть мати також помічників з особливих доручень. В управліннях та відділах є старші прокурори та прокурори, а також можуть бути головні спеціалісти-консультанти. Структура Прокуратури Союзу PCP затверджується Президією Верховної Ради СРСР за поданням Генерального прокурора СРСР. Структура та штати нижчестоящих органів прокуратури встановлюються Генеральним прокурором СРСР у межах затвердженої чисельності працівників та фонду заробітної плати.

Роз`яснення поняття «прокурор» наведено у статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XІІ «Про прокуратуру».

Зокрема, під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 47, статті 48, частинах першій четвертій статті 49, статтях 50 і 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Як встановлено зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 обіймав посаду помічника прокурора Чемеровецького району з 01.08.1988 по 10.11.1992 та посаду прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області в період з 10.11.1992 по 10.01.1994.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що набутий позивачем стаж роботи на посадах прокурора згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ має бути врахований до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (яка була чинною на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, ця стаття втратила чинність 20.03.2008) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до пункту 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно з абзацом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка була чинною одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01.01.2012), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка чинна з 05.08.2018) передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Як встановлено судом з наявних матеріалів справи, позивач в період з 01.09.1984 по 30.06.1988 навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського, а з 29.10.1981по 28.10.1983 (згідно копії військового квитка) проходив строкову військову службу.

Відтак, до стажу роботи судді позивачу повинно бути зараховано половину вказаного строку навчання у вищому навчальному закладі, що становить 1 рік 10 місяців 30 днів та строк проходження військової служби.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 30.10.2019 у справі № 677/1482/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16, від 18.02.2024 у справі 580/11104/23.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно зарахував до стажу роботи позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у відставці, період строкової служби у збройних силах з 29.10.1981 по 28.10.1983, половину навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1984 по 30.06.1988, період роботи помічником прокурора Чемеровецького району з 01.08.1988 по 10.11.1992, періоду роботи прокурором цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області з 10.11.1992 по 10.01.1994.

При цьому, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції зобов`язав пенсійний орган провести ОСОБА_1 з 13.12.2017 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Однак, до Хмельницького окружного адміністративного суду за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише 27.06.2024 (згідно дати позову), що суперечить чинним нормам КАС України

Визначаючись щодо доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів вважає за необхіне зазначити наступне.

Так, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з тих підстав, що позивач звернувся із заявою до відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії, а відповідач листом від 11.06.2024 надав відмову щодо заявленої заяви.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, оскільки, останній звернувся до суду 27.06.2024 і саме з моменту отримання відмови Пенсійного фонду починається відлік часу порушеного права позивача .

В свою чергу, суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на переконання колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Апеляційний суд враховує, що позивач 22.05.2024 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про здійснення перерахунку та виплати довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням спірних періодів роботи (а.с.15).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 11.06.2024 позивачу повідомлено, що підстави для збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням періодів роботи на посадах в органах прокурату, половини періоду навчання в Харківському юридичному інституті та періоду проходження строкової військової служби відсутні, а щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці обчислено відповідно до чинного законодавства (а.с. 16).

Колегія суддів вважає, що отримання позивачем листа відповідача від 11.06.2024 у відповідь на його запит не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав у відповідній частині вимог, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. Позивач щомісячно отримував грошове утримання, а тому в будь-якому разі його розмір був відомий позивачу. До того ж, позивач мав об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було призначено грошове утримання і як його обраховано.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату отримуваного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням додатково його стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового, позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України та залишення без розгляду позовних вимог у відповідній частині.

Вказана правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 122, 123 КАС України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а та постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Дотримання строків звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, гарантує юридичну визначеність спірних публічно-правових відносин, стабільність функціонування суб`єктів владних повноважень, збереження доказів, дисциплінує учасників адміністративного процесу й унеможливлює зловживання процесуальними правами. Додержання строків звернення до суду з позовом є одним із забезпечувальних факторів реалізації права на звернення до суду, визначеного в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; статті 55 Конституції України; частині першій статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України; рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Airey v. Ireland", "Ganci v. Italy", "Golder v. the United Kingdom", "Hadjianastassiou v. Greece", "Kreuz v. Poland", "Le Compte, Van Leuven And De Meyere v Belgium" (§ 51).

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 3 і 4 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення без розгляду позовних вимог, які стосуються періоду поза межами 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду, а саме за період з 13.12.2017 по 26.12.2023 включно.

Згідно з ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Як передбачено п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3,4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що згідно вимог ст.315 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а позовна заява - залишенню без розгляду в частині вимог щодо періоду з з 13.12.2017 по 26.12.2023 включно.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням проведених виплат, за період з 13.12.2017 по 26.12.2023 включно.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залишити без розгляду.

В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.