Справа № 541/1457/25
Суддя: Шатілова Л. Г.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/1457/25
Номер провадження 2-а/541/50/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 травня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі судді Шатілова Л.Г., за участі секретаря судового засідання Гуриної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миргород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ :

14 квітня 2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з зазначеним позовом звернувся ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог вказав, що Постановою № 146 від імені начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 (а не ним самим) від 08 квітня 2025 року на нього накладено адміністративне стягнення за ст. 210 - 1 ч. 3 КАС України про адміністративні правопорушення. Вважає її незаконною з наступних підстав: описова частина складеного 28.03.2025 року протоколу № 146 про адміністративне правопорушення не містить посилання на абзац третій ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ,тобто не відображає описаного в них його звинувачення; твердження про те, що він не оновив дані у встановлені законодавством терміни ( які не зазначено ) не відповідають дійсності, оскільки такі дані оновлені у квітні 2024 року, на підставі чого йому надавалися відстрочки від призову шляхом бронювання за місцем роботи - спочатку на 6 місяців до 23 вересня 2024 року, яке продовжувалося на 3 місяці до 23 грудня 2024 року, про що його роботодавцем письмово повідомлявся ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 05 листопада 2024 року з метою здійснення догляду за рідним дядьком - інвалідом другої групи ОСОБА_3 , він зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Наявність інвалідності у дядька і відповідний стан його здоров`я доводився висновком N7 лікарської комісії від 18.11.2024р., факт здійснення ним постійного догляду за дядьком підтверджувався Актом № 111 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 26.11.2024 року, складеного членами відповідної комісії . На початку березня 2025 року він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 з письмовою заявою про надання йому відстрочки на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з постійним доглядом рідного дядька ОСОБА_3 ,до якої додавав відповідний перелік документів, на даний час про результати звернення йому не повідомлено. Свою неявку за повісткою вважав такою, що мала місце з поважних причин. 08.04.2025 року з`явившись до ІНФОРМАЦІЯ_3 просив відкласти розгляд справи на інший час, оскільки його рідний дядько, за яким він здійснював догляд, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і потрібно було організувати поховання. Наголосив на тому, що його справу особисто начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 не розглядав, яка справа буде розглядатися не оголошувалося, права та обов`язки перед розглядом справи не роз`яснювалися, пояснення не заслуховувавалися, клопотання про участь захисника, допит свідків та долучення до справи доказів, поважності неможливості явки на виклик не заслуховувалися. Вважав, що постанова складена з грубим порушенням порядку розгляду справи, описова частина постанови не містить викладу диспозиції ст. 210-1ч.3 КУпАП і була ухвалена без урахування його пояснень.

Просить постанову № 146 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 08.04.2025 про накладення на нього штрафу в сумі 17000,00 грн. визнати протиправною і скасувати , закривши провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою судді 15.04.2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справи за правилами спрощеного провадження, передбаченими статтями 257-263 КАС України, з повідомленням (викликом) сторін з особливостями, передбаченими ст. 286 КАС України.

17.04.2025 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній позов ОСОБА_1 вважав необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з підстав викладених у ньому (а.с.19-20).

Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності (а.с.3).

Представник відповідача, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надав заяву про розгляд справи без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.35).

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

28.03.2025 року начальником групи військового обліку сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення № 146 стосовно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 28.03.2025 року 13 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув гр. ОСОБА_1 . У приміщені територіального центру комплектування та соціальної підтримки (кабінет №3) з ним була проведена усна бесіда під час якої було встановлено що гр. ОСОБА_1 13.03.2025 не прибув за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 , які відповідно до довідки Ф.20 повернуто, в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Не виконав вимоги абзацу 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП (а.с.6).

Згідно постанови № 146 від 08.04.2025 про адміністративне правопорушення, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що він 13.03.2025 року не прибув за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних, яку відповідно до довідки Ф.20 повернуто, в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Згідно реєстру «Оберіг» гр. ОСОБА_1 не оновив дані у встановлені терміни законодавством. Не виконав вимоги абзацу 1.3 частини 1 статті 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с.5).

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

За приписами ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до абз.12, 13 ч.3 ст.22 цього Закону поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Згідно з абз.1 п.34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (в редакції, чинній з 29.06.2024 згідно з постановою КМУ № 747 від 25.06.2024), повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Згідно з абз.2, 3 п.34 Порядку (в редакції, чинній з 27.08.2024 згідно з постановою КМУ № 951 від 16.08.2024) у разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

У разі не уточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.

Згідно з пп.2 п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.11.2024 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним витягом з реєстру територіальної громади (а.с.8).

28.02.2025 року на ім`я ОСОБА_1 була створена повістка № 2746587 про необхідність явки за адресою: АДРЕСА_2 , 13.03.2025 о 09:00 години для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вказана повістка була направлена рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення, за адресою: АДРЕСА_3 , та повернулася без вручення адресату з повідомленням відділення Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.25 зворот-27).

Доказів оновлення персональних даних в один із способів, зазначених у ст.22 України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивачем не надано.

Як зазначено в позовній заяві відповідач оновив свої дані в квітні 2024 року, для надання відстрочки від призову шляхом бронювання за місцем роботи спочатку на 6 місяців до 23 вересня 2024 року, яке продовжувалося на 3 місяці до 23 грудня 2024 року, про що його роботодавець повідомляв письмово ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також відповідач зазначає, що звертався до другого відповідача з заявою про надання відстрочки на підставі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з постійним доглядом рідного дядька ОСОБА_3 на початку березня 2025 року ( точна дата не зазначена).

Таким чином, у відповідності до п.34 Порядку № 560 повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 була направлена за єдиною відомою другому відповідачу адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_3 , та повернулася з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно п.41 Порядку № 560 ОСОБА_7 вважається таким, що був належним чином оповіщений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак, за викликом не прибув, причини неприбуття другому відповідачу не повідомив.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ), абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно з ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування ), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Доказів того, що ОСОБА_1 повідомив другому відповідачу іншу адресу, ніж зареєстрована адреса місця проживання, зокрема, шляхом оновлення персональних даних через електронний кабінет призовника з використанням мобільного додатку «Резерв+» або шляхом звернення до Центру надання адміністративних послуг, позивачем суду не надано.

Враховуючи, що позивач не надав доказів повідомлення другого відповідача іншої адреси, ніж зареєстрована адреса місця проживання, суд відхиляє доводи позивача про те, що він не отримував повістки, оскільки фактично проживає за іншою адресою.

Доводи позивача про те, що йому не були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, спростовуються підписом ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення № 146 від 28.03.2025.

При цьому, копія вказаного протоколу, в якому зазначено дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення 08.04.2025 о 09 год. 00 хв. - була вручена ОСОБА_1 під підпис, а відтак, останній був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача містить відомості про порушення вимог абз. 1,3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Неприбуття позивача за повісткою 13.03.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для уточнення даних, а також не оновлення даних у встановлені терміни законодавством стало підставою для висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, про що зазначено у постанові про адміністративне правопорушення №146 від 08.04.2025 року.

Доводи позивача про невідповідність постанови №146 від 08.04.2025 року вимогам КУпАп не знайшли свого підтвердження, оскільки порушені норми в оскаржуваній постанові зазначені вірно.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим висновок першого відповідача про порушення ОСОБА_1 абз. 1,3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Щодо посилання ОСОБА_1 на позбавлення його права на надання правової допомоги , долучення до справи доказів поважності неявки, відкладення розгляду справи, суд зазначає , що з протоколу не вбачається заявлення позивачем таких клопотань, зокрема про надання права на захист (в порядку частини 1 статті 268 КУпАП) або про перенесення розгляду справи на іншу дату.

Докази порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Так, зі змісту протоколу та оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу були роз`яснені права, закріплені у ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, скористався можливістю надати свої пояснення у протоколі, копію протоколу отримав під підпис.

Отже, постановляючи оскаржувану постанову, перший відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. В свою чергу позивачем не надано будь-яких належних доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, Велика Палата Верховного суду в постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19 (п. 47 постанови) зазначила, що визначений ч. 2 ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У відповідності до ст. 90 КУпАП суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, рішення від 10.02.2010).

Отже суд, надавши відповідь на основні аргументи сторін, які відносяться до предмета спору, та обґрунтувавши прийняте рішення, не вбачає за необхідне надавати відповідь на кожний детальний аргумент, вказаний в заявах по суті справи, які не стосуються предмета спору.

Згідно із приписами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, залишивши оскаржувану постанову без змін.

Відповідно до ст.ст.132, 139 КАС України, враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового зборі в сумі 605,60 грн. необхідно віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 90, 235, 245, 251, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 6-9, 72-77, 132, 139, 241-246, 250, 255, 268, 269, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя: Л. Г. Шатілова