Справа № 640/81/21
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 р. Справа № 640/81/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області (відокремлений підрозділ ДПС України) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області з нарахування ОСОБА_1 зобов`язань з оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, штрафних санкцій за несплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, та обліку і відображення в інтегрованій картці платника за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) ОСОБА_1 зобов`язань по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, а також штрафних санкцій за несплату єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020;

зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області утриматись від вчинення подальших протиправних дій з нарахування ОСОБА_1 зобов`язань по оплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, штрафних санкцій за несплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, та обліку і відображення в інтегрованій картці платника за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) ОСОБА_1 зобов`язань по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, а також штрафних санкцій за несплату єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по з 01.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що починаючи з 01 січня 2017 року відповідачем систематично протиправно нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафні санкції (штраф, пеня) за несплату єдиного внеску. Водночас, зауважує, що у позивача відсутній обов`язок по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнятої особи, оскільки за весь період перебування позивача на обліку як самозайнятої особи, позивач був найманим працівником, а дохід від адвокатської діяльності не отримував. Роботодавець нараховував та сплачував єдиний внесок в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2021 року у справі №640/81/21 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представником відповідача надіслано відзив на позов разом з доданими до нього документами, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що у спірний період в Єдиному реєстрі адвокатів України ОСОБА_1 обліковувався як особа, яка проводить індивідуальну адвокатську діяльність, а тому з урахуванням приписів чинного законодавства мав сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з огляду на що підстави для скасування нарахувань з єдиного внеску позивачу відсутні.

Наведене, на думку податкового органу, свідчить про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим просить суд відмовити в їх задоволенні.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 за №399, Київським окружним адміністративним судом адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії передано до Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями, справу розподілено судді Шевченко О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року прийнято до провадження судді Шевченко О.В. адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року замінено відповідача у справі - Головне управління ДПС у Київській області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області (відокремлений підрозділ ДПС України, адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5, корп. А, ).

Від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в якій він звертає увагу, що між позивачем та відповідачем судом розглянуті й інші справи, які, на думку позивача, мають преюдиційне значення для цієї справи, зокрема 21 червня 2022 року Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 640/4659/20, яке набрало законної сили. Вказує, що станом на 28.02.2025 будь-яких невиконаних податкових зобов`язань не має.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 13 березня 2016 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії CM № 000032 від 23.03.2016, видане на підставі рішення Ради адвокатів Хмельницької області від 09.03.2016 за № 3-2.4/16.

19 липня 2016 року позивач взятий на облік в Білоцерківський об`єднаній державній податковій інспекції, як особа, що провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) - платник ЄСВ.

З 01 січня 2017 року по 31.12.2020 відповідачем нараховувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачу, а також штрафні санкції (штраф, пеня) за несплату єдиного внеску, що підтверджується інформацією з інтегрованої картки платника податків та не заперечується відповідачем.

Так, за інформацією з Електронного кабінету платника податків ОСОБА_1 станом на 31.12.2020, в інтегрованій картці платника за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6 091,38 грн та заборгованість зі сплати пені в сумі 1726,88 грн.

17 листопада 2020 року позивач звертався зі скаргою на протиправні дії щодо обліку в інтегрованій картці платника відомостей про наявність заборгованості до ГУ ДПС у Київській області.

Згідно з отриманою позивачем відповіддю ГУ ДПС у Київській області від 02.12.2020 за № 39657/А/10-36-04-10 скарга позивача залишена без задоволення.

Уважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування зобов`язань з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій за несплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 за № 2464-VI (далі також Закон № 2464-VI).

Відповідно до абзацу другого пункту 1 та пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є:

роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Абзацом першим пункту 1 та пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Отже, платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Водночас, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таку правову позицію щодо застосування норм Закону №2464-VI сформовано Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому підтримано, зокрема в постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19.

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах ДФС, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття на облік/зняття з обліку платників єдиного внеску, визначалися Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 за № 1162 (далі - Порядок № 1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 за № 10-1 (далі - Положення № 10-1).

З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1).

Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом № 2464-VI (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1).

За змістом пункт 2 розділу ІV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Механізм ведення обліку сплати податків встановлено Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим Наказом № 765 від 05.12.13 Міністерством доходів і зборів України (втратив чинності 10.06.2016; далі Порядок № 765).

Відповідно до положень пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 765 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Пунктом 13 Розділу ІІ Порядку № 765 встановлено, що занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Відповідно до пункту 5 Розділу IV Порядку № 765 дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів.

Наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року № 422затверджений Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (набрав чинності 10.06.2016, далі - Порядок № 422).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 422 інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами. Інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.

Згідно із пунктами 3, 5 розділу І Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку № 422 ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Застосовуючи наведені норми до спірних правовідносин, суд виходить з того, що протягом 2017-2020 років ОСОБА_1 був найманим працівником, у цей період роботодавець сплачував за нього єдиний внесок у розмірі, визначеному Законом №2464-VI, що не заперечується відповідачем та підтверджується індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності ГУ ДПС у Київській області не надало. Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю посвідчує лише таке право, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від цієї діяльності доходу.

Отже, встановлених Законом №2464-VI підстав для сплати позивачем єдиного внеску протягом 2017-2020 років не було.

Разом з цим, як убачається із додаткових пояснень позивача, поданих до суду 28.02.2025, станом на час розгляду справи судом, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року у справі № 640/4659/20, яке набрало законної сили, встановлено факт безпідставної сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, штрафів/пені за несплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020.

Так, за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 640/4659/20, зокрема, стягнуто на користь ОСОБА_1 помилково сплачені грошові кошти в сумі 32051,16 грн з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,штрафів / пені з цього внеску з відповідного рахунку Головного управління ДПС у Київській області.

За змістом рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року у справі № 640/4659/20 протягом 2017-2020 років позивач був найманим працівником, у цей період роботодавець сплачував за нього єдиний внесок у розмірі, визначеному Законом № 2464-VI, доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності ГУ ДПС не надало, а тому встановлених Законом № 2464-VI підстав для сплати ОСОБА_1 єдиного внеску в розмірі 32051,16 грн не було.

Посилаючись на те, що висновки суду, викладені у рішенні від 21 червня 2022 року у справі № 640/4659/20 є преюдиційними для розгляду цієї справи та однозначно підтверджують правомірність позовних вимог і свідчать про неправомірний характер дій з нарахування ОСОБА_1 відповідачем зобов`язань з оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій за несплату єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, а також обліку і відображення в інтегрованій картці платника зобов`язань по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, а також штрафних санкцій за несплату єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, позивач повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Однак, суд вважає за потрібне зазначити таке.

За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частин першої та третьої статті 124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Водночас обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Водночас порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи-позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.

Суд зазначає, що підставою звернення позивача до суду у цій справі є те, що з 01 січня 2017 року по 31.12.2020 відповідачем нараховувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачу, а також штрафні санкції (штраф, пеня) за несплату єдиного внеску, як особі, що провадить незалежну професійну діяльність (адвокат).

Разом з цим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року у справі № 640/4659/20 встановлено, що підстав для сплати ОСОБА_1 протягом 2017-2020 років єдиного внеску відповідно до Закону № 2464-VI та, відповідно, штрафних санкцій за цей період, не було.

Отже, на час розгляду справи правовідносини з нарахування відповідачем позивачу з 01 січня 2017 року по 31.12.2020 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафних санкцій за несплату єдиного внеску не є спірними, предмет спору у справі на теперішній час фактично відсутній.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ ДПС України) інформацію щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску (в тому числі, штрафних санкцій) за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, а також копії вимог (рішень), на підставі яких позивачу нараховано ЄСВ (в тому числі, штрафні санкції).

Станом на час розгляду справи відповідачем копій вимог (рішень), на підставі яких позивачу нараховано ЄСВ (в тому числі, штрафні санкції) за період з 01.01.2017 по 31.12.2020, до суду не надано.

У додаткових поясненнях у справі позивач також указує, що станом на сьогодні нових невиконаних податкових зобов`язань у позивача немає (а.с. 145).

Відсутність порушення права чи законного інтересу позивача станом на час розгляду справи є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (відокремлений підрозділ ДПС України, адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5, корп. А, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.