Справа № 380/9980/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/9980/24 пров. № А/857/30244/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,

суддя у І інстанції Грень Н.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 25 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ) щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01 липня 2000 року по 30 червня 2012 року та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 2,95591;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 22 березня 2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01 липня 2000 року по 30 червня 2012 року та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 2,95591.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі № 380/9980/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що розмір пенсії ОСОБА_1 по інвалідності обчислювався з урахуванням страхового стажу 38 років 25 днів, з них 03 роки 03 місяці 25 днів додатковий стаж (коефіцієнт страхового стажу становив 0,41333) та заробітної плати, врахованої за період роботи з 01 липня 2000 року по 30 червня 2012 року (коефіцієнт заробітку 2,95591), із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, в розмірі 3764,40 грн. Отже, розмір пенсії по інвалідності, обчислений відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до 13 листопада 2018 року становив 2472,43 грн.

З 13 листопада 2018 року позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі поданої ним заяви від 13 листопада 2018 року.

Розмір пенсії за віком обчислено з урахуванням страхового стажу 43 роки 08 місяців 19 днів (зарахований по 28 лютого 2018 року, коефіцієнт страхового стажу становив 0,41333) та заробітної плати, врахованої за період з 01 липня 2000 року по 28 лютого 2018 року (коефіцієнт заробітку 2,61913). Оскільки після призначення пенсії по інвалідності позивач продовжував працювати, то при обчисленні пенсії за віком враховано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016 та 2017 роки у розмірі 5377,90 грн.

Після проведеного перерахунку у зв`язку з переведенням на пенсію за віком із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016 та 2017 роки розмір пенсії збільшився та становив 6236,60 грн.

Окрім цього, органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим третім частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Отже, станом на 01 березня 2024 року розмір пенсії позивача складав 9961,17 грн. Хоча при переводі на пенсію по віку ОСОБА_1 було застосовано менший коефіцієнт заробітної плати, проте це був найбільш вигідний варіант, оскільки розрахунок пенсії проводився від нової середньої заробітної плати. Отже, коефіцієнт заробітної плати ОСОБА_1 при переході на пенсію за віком визначено вірно.

Відтак, з 13 листопада 2018 року перерахунок пенсії проведено на найбільш вигідних умовах. Розмір пенсії обчислювався відповідно до норм чинного законодавства з урахуванням всіх наявних в пенсійній справі документів про стаж та заробіток.

Таким чином, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому в задоволенні таких відмовлено.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що згідно з положеннями частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач має право на перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням страхового стажу. Після призначення пенсії по інвалідності позивач працював з меншим заробітком, ніж той, з якого було визначено розмір його пенсії, а тому не виявляв бажання здійснювати перерахунок з пенсії із додаванням заробітної плати.

Разом із тим, всупереч положенням частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач перерахував пенсію позивача із додаванням стажу та із зменшенням коефіцієнту заробітної плати із 2,95591 до 2,61913.

Стверджує, що пенсійний орган не вправі самостійно змінювати періоди страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні. Вважає, що при перерахунку пенсії відповідач мав брати до уваги заробітну плату (коефіцієнт), з якої була призначена пенсія (у 2012 році).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29 травня 2012 року, з 13 листопада 2018 року його було переведено на пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розмір пенсії ОСОБА_1 по інвалідності обчислювався з урахуванням страхового стажу 38 років 25 днів, з них 03 роки 03 місяці 25 днів додатковий стаж (коефіцієнт страхового стажу становив 0,41333), та заробітної плати, врахованої за період роботи з 01 липня 2000 року по 30 червня 2012 року (коефіцієнт заробітку 2,95591), із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, в розмірі 3764,40 грн.

Отже, розмір пенсії по інвалідності, обчислений відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до 13 листопада 2018 року становив 2472,43 грн.

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про здійснення перерахунку пенсії, а саме про здійснення переводу на інший вид пенсії.

З 13 листопада 2018 року позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі поданої ним заяви.

Розмір пенсії за віком обчислено з урахуванням страхового стажу 43 роки 08 місяців 19 днів (зарахований по 28.02.2018, коефіцієнт страхового стажу становив 0,41333) та заробітної плати, врахованої за період з 01 липня 2000 року по 30 червня 2012 року (коефіцієнт заробітку 2,61913).

Оскільки після призначення пенсії по інвалідності позивач продовжував працювати, то при обчисленні пенсії за віком враховано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, в розмірі 5377,90 грн (частина 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Після проведеного перерахунку у зв`язку з переведенням на пенсію за віком із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, розмір пенсії збільшився та становив 6236,60 грн.

Окрім цього, органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим третім частини 4 статті 42 Закону № 1058, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Отже, станом на 01 березня 2024 року розмір пенсії ОСОБА_1 складав 9961,17 грн.

22 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком виходячи із заробітної плати за період роботи з 01 липня 2000 року по 30 червня 2012 року та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 2,95591.

Листом від 08 квітня 2024 року відповідач відмовив позивачу у перерахунку, зазначивши, що його пенсія розрахована згідно із чинним законодавством та відсутні підстави для проведення перерахунку.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Згідно із приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

З 01 січня 1992 року постановою Верховної Ради України від 06 грудня 1991 року №1931-XII введено в дію Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі Закон №1788-XII) в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Отже, з 01 січня 2004 року Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 25 Закону №1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) / (100 % х 12), де: Кс коефіцієнт страхового стажу; См сума місяців страхового стажу; Вс визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

З наведеної формули слідує, що розмір заробітної плати (доходу) є прямопропорційним розміру коефіцієнту заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Таким чином, чим більший коефіцієнт заробітної плати, тим більший розмір пенсії за віком отримує застрахована особа.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Як слідує з матеріалів справи, 29 травня 2012 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV.

Розмір пенсії по інвалідності позивача обчислювався з урахуванням страхового стажу 38 років 25 днів, з них 03 роки 03 місяці 25 днів додатковий стаж (коефіцієнт страхового стажу становив 0,41333), та заробітної плати, врахованої за період роботи з 01 липня 2000 року по 30 червня 2012 року (коефіцієнт заробітку 2,95591).

Після призначення пенсії по інвалідності 29 травня 2012 року позивач продовжував працювати і згідно з положеннями статті 45 Закону № 1058-VI мав право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, зокрема, у зв`язку із збільшенням страхового стажу.

Відповідачем при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший було обрано метод обчислення зарплати, при якому відповідач врахував також і зарплату за період після призначення пенсії по інвалідності, який для позивача є найменш вигідним, оскільки зменшився коефіцієнт заробітку з 2,95591 до 2,61913.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що статями 42 і 45 Закону № 1058-IV не встановлено право органів Пенсійного фонду України самостійно змінювати період страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні або останньому перерахунку. У спірному випадку відповідач наведених положень законодавства не врахував і самостійно змінив періоди страхового стажу, з яких обчислювалась заробітна плата (дохід) при призначенні і останньому перерахунку пенсії позивача, що призвело до зменшення коефіцієнту заробітної плати.

При здійсненні переведення пенсіонера, який продовжує працювати, з одного виду пенсії на іншу коефіцієнт заробітної плати повинен бути розрахований із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія первинна пенсія, за винятком випадків коли пенсіонер у своїй заяві виявив бажання здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати (доходу) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першої статті 40 Закону № 1058-ІV.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 червня 2022 року при розгляді справи №160/1052/19, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Таким чином апеляційний дійшов висновку, що відповідач протиправно зменшив індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача при переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є цілком обґрунтованими та такі слід задовольнити.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, на користь ОСОБА_1 слід стягнути з ГУ ПФУ, як суб`єкта владних повноважень, за рахунок його бюджетних асигнувань 2422,40 грн (968,96 + 1453,44) сплаченого при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій судового збору.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі № 380/9980/24 скасувати та позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії за віком, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01 липня 2020 року по 30 червня 2012 року та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 2,95591.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській здійснити ОСОБА_1 з 22 березня 2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01 липня 2020 року по 30 червня 2012 року та з розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи 2,95591.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп сплаченого при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк