Справа № 400/9552/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/9552/24

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,

повний текст судового рішення

складено 31.01.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

10.10.2024 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява з позовом ОСОБА_1 , подана її представником Меламедом Вадимом, до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій заявлені позовні вимоги про:

- визнання, що ОСОБА_1 , як представник дискримінуємої групи - громадян України, євреїв та не євреїв, асоційованих з ними, виїхавши на ПМП в Ізраїль, знаходиться в ситуації прямої дискримінації, по відношенню до інших пенсіонерів, щодо виключення її з кола осіб яким Відповідач зобов`язаний проводити індексацію, масові перерахунки та встановлювати доплати та надбавки до пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а дії відповідача що призвели до цієї дискримінації, та бездіяльність відповідача щодо недотримання принципу недискримінації у своїй діяльності - протиправними.

- зобов`язання відповідача:

- негайно припинити дискримінацію - включити позивачку до кола осіб, яким відповідач проводить індексацію, масові перерахунки та доплати та надбавки до пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- нарахувати та виплатити позивачці майнову шкоду в сумі 613801,50 (шістсот тринадцять гривень вісімсот одна гривня 50 коп.) грн. та моральну шкоду в сумі 100,000 (сто тисяч гривень) грн;

- здійснити перерахунок пенсії позивачки з 07.10.2009 року відповідно до статей 27, 28 та частин 2, 3 статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент виконання судового рішення, та здійснити виплату різниці з вирахуванням виплаченої майнової та моральної шкоди та сплачених сум відповідачем, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обгартування позовних вимог позивач посилалась на те, що на виконання рішення по справі їй поновлено виплату пенсії з 07.10.2009, однак відповідач протиправно визначив позивачці розмір пенсі станом на 07.10.2009, без урахування автоматичних перерахунків пенсії та надбавок, встановивши позначку у пенсійній справі «не підлягають МП . призн. за ріш. суду в тверд. розмірі.».

Також, позивач вказувала, що відповідач безпідставно застосував до позивачки такі самі протиправні прямі дискримінаційні заходи, які прописані в повідомленні Директора департаменту пенсійного забезпечення ПФУ г-на Машкіна від 17.02.2015 року № 4626/02-40, адресованому всім начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України, а саме відновляти виплату пенсії в розмірі, визначеному на дату припинення виплати пенсії, без проведення перерахунків індексації (ч.2 ст.42 Закону 1058) та без проведення перерахунків пенсії в мінімальному розміру (ч.3 ст. 42 Закону 1058). Запровадження окремого порядку стосовно дискримінуємої групи, а саме виключення позивача з кола осіб, яким відповідач зобов`язаний проводити автоматично масові перерахунки пенсії призводять до позбавлення конституційного права позивача, як представниці дискримінуємої групи на отримання пенсії в належному розмірі. Внаслідок цього, позивач - громадянка України, як представниця дискримінованої групи, на відміну від інших громадян України, знаходиться у значно гіршому становищі та змушена докладати значних зусиль, витрачати значний період часу та нести значні витрати, вимагаючи визнати протиправними дії відповідача та виконання вимог закону, в тому числі щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, що є обов`язком відповідача. В результаті допущеної дискримінації по відношенню до позивача, відповідач істотно погіршує її майновий стан в порівнянні з пенсіонерами, які проживають в Україні та спричинив майнову шкоду в сумі 613801,50 грн та моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, частково задоволений позов ОСОБА_1 :

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести розрахунок та перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009, відповідно до вимог ст. 27, 28, ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови КМУ від 20.02.2019 № 124, № 251 від 01.04.2020 з урахуванням раніше виплачених сум;

- в решті позовних вимог відмовлено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Меламед Вадим, як представник ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 року у справі №400/9552/24 наступним чином:

- визнати, що ОСОБА_1 , як представник дискримінуємої групи - громадян України, євреїв та не євреїв, асоційованих з ними, виїхавших на МПП в Ізраїль, знаходиться в ситуації прямої дискримінації, по відношенню до інших пенсіонерів, щодо виключення її з кола осіб яким Відповідач зобов`язаний проводити індексацію, масові перерахунки та встановлювати доплати та надбавки до пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а дії відповідача що призвели до цієї дискримінації, та бездіяльність відповідача щодо недотримання принципу недискримінації у своїй діяльності протиправними;

- зобов`язати Відповідача:

- - негайно припинити дискримінацію - включити Позивачку до кола осіб, яким відповідач проводить індексацію, масові перерахунки та доплати та надбавки до пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- нарахувати та виплатити Позивачці майнову шкоду в сумі 613801,50 (шістсот тринадцять тисяч вісімсот одна гривня 50 коп.) грн. та моральну шкоду в сумі 100,000 (сто тисяч гривень) грн;

- - здійснити перерахунок пенсії позивачки з 07.10.2009 року відповідно до статей 27, 28 та частин 2, 3 статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», в чинній редакції на момент виконання судового рішення, та здійснити виплату різниці з вирахуванням виплаченої майнової та моральної шкоди та сплачених сум відповідачем, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також про неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи. Інші доводи апеляційної скарги є такими самими, як і в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Представник апелянта надав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій висловив свою незгоду з позицією ГУ ПФУ в Миколаївській області.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року по справі № 400/1238/20 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести поновлення та виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 по 15.09.2019 року залишено без розгляду.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі № 400/1238/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 16.09.2019 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2020 по справі №400/1238/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року скасовано; справу №400/1238/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині періоду з 07.10.2009 по 15.09.2019 направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі №400/1238/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 по 15.09.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 в частині періоду з 07.10.2009 по 15.09.2019 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На виконання рішення суду від 21.04.2020 по справі № 400/1238/20 позивачу поновлено виплату пенсії з 16.09.2021, розмір пенсії склав 2014,72 грн.

На виконання рішення суду від 12.11.2020 по справі № 400/1238/20 доплату за період з 07.10.2009 по 31.01.2021 в розмірі 134270,92 грн. виплачено позивачу у лютому 2021 року на поточний банківський рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішеннями Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі № 400/1238/20 та від 12.11.2020 по справі № 400/1238/20, на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не покладалося зобов`язань щодо перерахунку пенсій Позивача відповідно до постанов Кабінету Міністрів України, тому встановлена 317 особливість «не підлягають масовим перерахункам, призначено за рішенням суду в твердому розмірі».

Про не проведення перерахунків пенсії позивача відповідно до постанови КМУ позивач дізналася з особистого кабінету на веб-порталі ПФУ у розділі «Дані з пенсійної справи», де в графі «особливості» зазначено: був пенсіонером з 27.06.1994 по 30.09.2000. Не підлягають масовим перерахункам, призначено за рішенням суду в твердому розмірі; призначення за рішенням суду - з 07.10.2009 по довічно.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі Закон №1058), який набрав чинності з 01.01.2004.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 28 Закону № 1058, 1. Розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп х Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058, для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Приписами ч. 1, 2 ст. 28 Закону №1058 встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

З 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Також Постановою КМУ від 20.02.2019 року № 214 затверджено «Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 124).

Так, відповідно до п. 1 Порядку, цим Порядком відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

01.04.2020 КМУ прийнято постанову №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», п. 2 якої встановлено, що:

1) у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11;

2) у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в цьому пункті, не досягає 100 гривень, встановлюється доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії;

3) перерахунок пенсій, передбачений цим пунктом, проводиться з 1 травня 2020 року.

При поновленні пенсії позивача з 07.10.2009 відповідачем безпідставно встановлено особливість «Не підлягають МП, признач. за ріш.суду в тверд.розм.», що призвело до порушення прав позивача на належний розрахунок пенсії, оскільки Закон України №1058 не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати та заборону перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, зазначає, що ГУ ПФУ в Миколаївській області не подано доказів, які б надавали право територіальному пенсійному органу визначати пенсію апелянта в твердому розмірі, що унеможливлює перерахунок пенсії апелянта відповідно до вимог чинного законодавства.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести розрахунок та перерахунок пенсії апелянта з 07.10.2009, відповідно до вимог ст. 27, 28, ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанов КМУ від 20.02.2019 № 124, від 01.04.2020 № 251 з урахуванням раніше виплачених сум. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обраного способу відновлення порушених прав апелянта.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги стосовно позовних вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним нарахуванням та виплатою пенсії, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону №2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок №159).

Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Також колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що вказане питання вже розглядалося Верховним Судом. Так, у постанові від 24 січня 2023 року у справі № 200/10176/19-а сформульовано висновки про те, що оскільки позивачу не був нарахований та виплачений дохід, то позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії є передчасними, а відтак правові підстави для їх задоволення відсутні.

Застосовуючи вказаний підхід до обставин цієї справи, суд першої інстанції правильно врахував, що відповідачем щодо спірного періоду дохід у вигляді пенсії з урахуванням вимог ст. 27, 28, 42 Закону № 1058 і постанов КМУ № 251 від 01.04.2020 та № 124 від 20.02.2019 нарахований не був і не виплачувався, а тому, за відсутності нарахованого доходу, компенсація такого доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати проводитися не могла. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.04.2023 року по справі №200/11746/19-а, від 24.07.2024 по справі №520/2674/2020.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним нарахуванням та виплатою пенсії через їх передчасність.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта висновків суду першої інстанції стосовно дискримінаційних дій, з огляду на таке.

Загальні принципи рівності та, відповідно, недискримінації, встановлені статтею 24 Конституції України, яка гарантує, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, коли внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 07 липня 2004 року у справі № 14-рп/2004, вказав на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У протилежному випадку встановлення обмежень означало б дискримінацію.

Статтею 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» встановлено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі Вілліс проти Сполученого Королівства (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, рішення у справі Пічкур проти України від 7 листопада 2013 року, з, заява № 10441/06).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі Ван Раалте проти Нідерландів (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Оскільки апелянт, а ні в суді першої інстанції, а ні при апеляційному перегляді судового рішення, не довів наявність дискримінаційних дій відповідача у відношенні до позивача та не надав доказів, які б підтверджували вказані обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Також, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування майнової, оскільки відсутній розрахунок такої шкоди за увесь період з моменту поновлення пенсії, та оскільки не знайшли свого підтвердження посилання на дискримінаційні дії відповідача.

Так само, апелянт не спростував висновки суду першої інстанції щодо наявності сукупності усіх обов`язкових елементів, які є передумовою для відшкодування моральної шкоди: протиправність діяння заподіювача шкоди; наявність моральної шкоди; причинний зв`язок між протиправними діями та самою шкодою; вина заподіювача шкоди.

Отже, враховуючи приписи ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції стосовно недоведеності з боку позивача належними, допустимими та достатніми доказами наявності моральної шкоди саме за нездійснення перерахунку пенсії та завданням моральної шкоди, та як наслідок про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька