Справа № 572/558/22
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 572/558/22 пров. № СК-А/857/6699/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

за участю секретаря Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2023 року (ухвалене головуючим суддею Ведяніна Т.О. в м.Сарни) у справі № 572/558/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, Територіального управління Служби судової охорони України в Рівненській області про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

скасувати постанови серії ЕГА №559798 від 20.12.2021 та постанови серії ГАА №237700 від 16.12.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення пп.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);

провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 30 тисяч гривень, шляхом безспірного списання коштів з рахунків відкритих в територіальному органі Державної казначейської служби України, на яких обліковуються кошти бюджетних установ відповідачів на його користь, внаслідок протиправних дій працівника ТУ ССО України в Рівненській області ОСОБА_2 та працівників патрульної поліції в складі сержанта поліції 1 батальйону 5 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Масовця О.В.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначає, що Кабінет Міністрів України не має повноважень затверджувати санітарні протиепідемічні правила та норми, тому що це компетенція Міністерства охорони здоров`я України. Діючі накази Міністерства охорони здоров`я України (про затвердження протоколу лікування Ковід-19) встановлюють, що носіння маски здоровим людям в громадських місцях не потрібне. Встановлюючи будь-яке обмеження чи заборону, Уряд повинен подбати про те, щоб людина не мала перешкод у виконанні цієї норми та ця норма була співрозмірна із проблемою, на вирішення якої вона запроваджена. Вимога носіння захисної маски та відповідальність у вигляді штрафу розміром від десяти до п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян не відповідають загальним принципам правової визначеності належного урядування.

31.05.2023 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої враховуючи зміну в суспільно-економічному житті в період з часу подання позовної заяви від 10.02.2022 до початку розгляду справи по суті, вважає за доцільно збільшити розмір компенсації моральної шкоди , враховуючи зріс інфляції до 38000 грн.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 19.12.2023 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, відповідачем було встановлено всі фактичні дані справи, у повному обсязі досліджені обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як це передбачено ст. 252 КУпАП. При винесенні постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейські діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 44-3 КУпАП підтверджується доданим до матеріалів справи записом відеофіксацієї адміністративного правопорушення .

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити позов.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що із постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ГАА №237700 від 16.12.2021, винесеної старшим інспектором роти №5 батальйону УПП в рівненській області Котяш Л.А., встановлено, що 09.12.2021 о 10 год.29 хв. в м.Сарни по вул.Залоги,5 в приміщенні Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 порушив правила щодо карантинних обмежень, а саме перебував без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим порушив підпункт 1 пункт 2-2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Згідно постанови серії ЕГА №559798 від 20.12.2021, винесеної поліцейським 1 батальйону 5 роти УППв Рівненській області Масовцем О.В., встановлено , що 13.12.2021 о 10 год. 30 хв. в м. Сарни по вул.Залоги,5 перебуваючи на території, де встановлений жовтий рівень епідемічної небезпеки у приміщенні Сарненського районного суду , ОСОБА_1 порушив правила щодо карантину людей, а саме перебував без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чи порушив підпункт 1 пункт 2-2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Позивач вважаючи оскаржені постанови незаконними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач не заперечує обставин, викладених у постановах по справі про адміністративні правопорушення від 16.12.2021 серії ГАА №237700, 09.12.2021 та серії ЕГА №559798 від 20.12.2021, а саме свого перебування 13.12.2021 у приміщенні Сарненського районного суду, без засобів індивідуального захисту (без захисної маски вдягнутої таким чином, що закриває ніс і рот, у тому числі виготовленої самостійно).

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування вказаних постанов ґрунтуються на тому, що відповідна заборона не була встановлена у спосіб, що визначені Конституцією і законами України.

Щодо таких доводів то слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право, зокрема на: безпечні для здоров`я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище; відшкодування шкоди, завданої їх здоров`ю внаслідок порушення підприємствами, установами, організаціями, громадянами санітарного законодавства; достовірну і своєчасну інформацію про стан свого здоров`я, здоров`я населення, а також про наявні та можливі фактори ризику для здоров`я та їх ступінь.

Відповідно до ст.5 цього ж Закону громадяни зобов`язані: піклуватися про своє здоров`я та здоров`я і гігієнічне виховання своїх дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; брати участь у проведенні санітарних і протиепідемічних заходів; проходити обов`язкові медичні огляди та робити щеплення у передбачених законодавством випадках; виконувати розпорядження та вказівки посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби при здійсненні ними державного санітарно-епідеміологічного нагляду; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Статтею 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що Кабінет Міністрів України відповідно до закону встановлює карантинно-обмежувальні заходи на території виникнення і поширення інфекційних хвороб та уражень людей.

У разі виникнення чи загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь), радіаційних уражень населення органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування за поданням відповідних головних державних санітарних лікарів у межах своїх повноважень можуть запроваджувати у встановленому законом порядку на відповідних територіях чи об`єктах особливі умови та режими праці, навчання, пересування і перевезення, спрямовані на запобігання та ліквідацію цих захворювань та уражень.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-III карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Обмежувальні протиепідемічні заходи - медико-санітарні та адміністративні заходи, що здійснюються в межах осередку інфекційної хвороби з метою запобігання її поширенню.

Статтею 29 вказаного Закону № 1645-III передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

З 12.03.2020 по 31.04.2021 на усій території України було встановлено карантин, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами), від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» строк дії карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, від 20.05.2020 № 392 та від 22.07.2020 № 641, з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету міністрів України № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, продовжено до 31.03.2022.

Відповідно до пп.1 п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 в редакції на час виникнення спірних правовідносин з 17.06.2021 на території України встановлюється «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Отже, встановлення Кабінетом Міністрів України під час карантину певних обмежувальних заходів обумовлено в спірному випадку необхідністю недопущення поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

При цьому запровадження таких заходів віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України, зокрема, наведеними вище Законами України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Норма Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», яка передбачає, що в Україні в умовах карантину тимчасово можуть бути обмежені окремі права фізичних і юридичних осіб, а також покладені на них додаткові обов`язки, в установленому порядку неконституційною не визнана.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Статтею 15 Європейської конвенції з прав людини, яку ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, визначено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Виходячи з наведеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що застосовані відповідачами положення постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 Конституції України та Законам України не суперечать, є обов`язковими на всій території України.

Відтак, незгода позивача із запровадженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 обмеженнями у зв`язку з карантином, не може свідчити про незаконність оскаржуваних постанов.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06.11.2020 № 1000-IX, який набрав чинності 21.11.2020, внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною 2 такого змісту: «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Крім цього, зазначеним Законом внесено зміни до ст. 222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення ч. 1 ст. 222 КУпАП, після цифр « 44» словами і цифрами «частина друга статті 44-32. Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21.11.2020, до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч .2 ст. 44-3 КУпАП.

Таким чином, вказаною вище нормою ч.2 ст.44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

З огляду на предмет позову та межі доказування в цій справі, суд першої інстанції вірно зазначив, що для перевірки законності притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП належить перевірити чи було станом на 09.12.2021 та 13.12.2021 на території України запроваджено карантин, а також пересвідчитись у тому, що відповідна особа перебувала в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту.

Із змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положення ст. 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Як зазначалося, станом на 09.12.2021 та 13.12.2021 карантин на всій території України було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236, а факт перебування в Сарненському районному суді без вдягнутих засобів індивідуального захисту, ОСОБА_1 не заперечується.

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 44-3 КУпАП підтверджується доданим до матеріалів справи записом відеофіксацієї адміністративного правопорушення.

В даному випадку відповідачем було встановлено всі фактичні дані справи, у повному обсязі досліджені обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як це передбачено ст. 252 КУпАП. При винесенні постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейські діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Оскаржувані постанови складені повноважними особами, за своєю формою і змістом відповідають нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт невиконання позивачем вимог закону, що ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у приміщенні суду, внаслідок чого спірні постанови є законними та скасуванню не підлягають.

В зв`язку з чим і не підлягає задоволенню і вимога про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2023 року у справі № 572/558/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року