Справа № 420/34414/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/34414/24

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 25.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області та Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (надалі відповідач, ГУ ДПС) та Державної податкової служби України (надалі ДПС), в якому виклала чисельні позовні вимоги, узагальнена суть яких стосується скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС від 23.05.2024 р. №456088-24/15-05 ГУ; скасування рішень ДПС за результатами розгляду скарги позивача на вказане податкове повідомлення-рішення; звільнення позивача, як власника земельної ділянки, віднесеної до сільськогосподарських угідь, від обов`язку по сплаті мінімального податкового зобов`язання та податку на землю; відшкодування моральної та матеріальної шкоди, тощо.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 року позов задоволено частково наступним чином:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 23.05.2024 року №456088-24/15-05 в частині нарахування на суму 587,25 грн.;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Цим же рішенням суд першої інстанції розподілив судові витрати, стягнувши з позивача у Державний бюджет України судовий збір в розмірі 1017,41 грн., а з Головного управління ДПС в Одеській області у Державний бюджет України судовий збір в розмірі 193,79 грн..

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, а також просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у власності ОСОБА_1 на території Коритненської сільради, Балтського району, Одеської області, перебуває земельна ділянка площею 2,8398 га (Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ОД №006026), кадастровий номер :01:001:0026, цільове призначення Для проведення товарного сільськогосподарського виробництва.

23.12.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано Договір оренди зазначеної земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма Росава (), від 10.12.2004 з терміном на 10 років (до 10.12.2014 року), із зазначенням додаткової угоди про поновлення вказаного договору, із строком дії 04.02.2020.

02.03.2023 року внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іншого речового права.

Згідно долучених до справи відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого податку, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (а.с.65, зворт.бік) стосовно ОСОБА_1 наявні відомості про отримання нею у 2023 році доходів з таких джерел:

- листопад 2023 року ТОВ АГРО-НИВА (код 31969556), сума доходу 14906,99 грн, сума податку 2683,26 грн, сума військового збору 233,60 грн, код та назва ознаки доходу: 195-надання зем.ділянки с/г призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис;

- грудень 2023 року - ТОВ АГРО-НИВА (код 31969556), сума доходу 894,42 грн, сума податку 161 грн, сума військового збору 13,42 грн, код та назва ознаки доходу: 195-надання зем.ділянки с/г призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис (а.с.65); довідка про доходи про те, що ОСОБА_1 здає в оренду земельну ділянку та отримала загальну суму доходу 15801,41 грн..

Згідно з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом не встановлено факту державної реєстрації права передачі земельної ділянки загальною площею 2,84 га за кадастровим номером :01:001:0026 в оренду юридичній особі ТОВ Агро-Ніва ().

Головним управлінням ДПС в Одеській області було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення форми МПЗФ №456088-24/15-05 від 23.05.2024 року, яким позивачу на підставі п.170.14 статті 170 ПК України визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 3523,53 грн., яка є позитивним значенням різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання за земельну ділянку сільгосп. призначення та загальною сумою сплачених податків та зборів.

Як зазначено відповідачами у відзиві на позовну заяву, вказане податкове повідомлення-рішення було винесено з тих підстав, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,8398 га, кадастровий номер :01:001:0026, яка віднесена до сільськогосподарських угідь, і у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі відсутня інформація про перебування у 2023 році цієї земельної ділянки в оренді (суборенді) або в іншому користуванні на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, що відповідно до вимог п.п.170.14.1 п.170.1 ст.170 ПК України є підставою для нарахування позивачу МПЗ за 2023 рік.

Отримавши вказане податкове повідомлення-рішення, позивач оскаржила його в адміністративному порядку до ДПС України, рішенням якої від 22.08.2024 №25662/6/99-00-06-01-03-06 продовжено строк розгляду скарги до 05.10.2024, а рішенням від 04.10.2024 №30022/6/99-00-06-01-03-06 оскаржене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Результати адміністративного оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення №456088-24/15-05 від 23.05.2024 стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частина 2 цієї ж статті передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного слідує, що під час розгляду кожної адміністративної справи суд повинен чітко встановити, яке саме рішення, дія чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушує права та інтереси позивача, і виходячи з цього визначити предмет оскарження і способи захисту прав позивача.

При цьому, порушення прав та інтересів має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Дослідивши зміст позовної заяви та апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що предметом оскарження у даному публічно-правовому спорі має бути податкове повідомлення-рішення №456088-24/15-05 від 23.05.2024, оскільки саме це рішення має реальні правові наслідки для прав та інтересів позивача.

Відповідно, належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача у даному спорі буде визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №456088-24/15-05 від 23.05.2024.

Надаючи оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню №456088-24/15-05 від 23.05.2024, колегія суддів виходить з наступного обсягу нормативно-правого регулювання.

Відповідно до пп.14.1.114--2. п.14.1. ст.14 ПК України - мінімальне податкове зобов`язання - мінімальна величина податкового зобов`язання із сплати податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, розрахована відповідно до цього Кодексу. Сума мінімальних податкових зобов`язань, визначених щодо кожної із земельних ділянок, право користування якими належить одній юридичній або фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, є загальним мінімальним податковим зобов`язанням".

Згідно п.38-1.1.4. ст.38-1 ПК України мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.

Пунктом 38-1.3 ст.38-1 ПК України встановлено, що у разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.38-1.4. ст.38-1 ПК України у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.

У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.

Пунктом 170.14. статті 170 ПК України передбачені наступні особливості визначення загального мінімального податкового зобов`язання платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, які полягають врахуванню пари вирішенні даного спору:

- п.170.14.1. Для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.

- п.170.14.2. У разі передачі таких земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, їх розмір враховується при визначенні загального мінімального податкового зобов`язання орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) таких земельних ділянок у порядку, встановленому цим Кодексом.

- п.170.14.3. Визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.

Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.

Податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку про сплату річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь (далі у цьому пункті - загальна сума сплачених податків, зборів, платежів), надсилається (вручається) платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, наступного за звітним.

Позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків, зборів, платежів є частиною зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.

- п.170.14.5. До загальної суми сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів платника податку включаються:

податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з доходів від продажу власної сільськогосподарської продукції;

земельний податок за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь.

- п.170.14.6. У разі згоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку зобов`язаний сплатити зазначену у відповідному податковому повідомленні-рішенні суму податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У разі незгоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою у відповідному податковому повідомленні-рішенні сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку має право у порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, звернутися до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних, використаних для розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб, з наданням підтвердних документів, зокрема щодо:

земельних ділянок, що знаходяться у платника податку у власності та/або постійному користуванні або в оренді (суборенді, емфітевзисі), їх нормативної грошової оцінки та площі;

суми доходу, отриманого від реалізації власної сільськогосподарської продукції;

суми сплачених податків, зборів, платежів.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельні ділянки або договорів про передачу в оренду, емфітевзис або інше користування земельних ділянок, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обчислення мінімального податкового зобов`язання здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації від відповідних органів про власність/користування або перехід права власності/користування на такі земельні ділянки.

Якщо за результатами звірки виявлено розбіжності між даними контролюючого органу та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, контролюючий орган протягом 10 днів, наступних за днем завершення звірки, зобов`язаний скасувати (відкликати) таке податкове повідомлення-рішення та у разі потреби надіслати (вручити) платнику податку нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку, складене з урахуванням результатів проведеної звірки.

Скасовуючи спірне податкове повідомленнярішення від 23.05.2024 року №456088-24/15-05 в частині нарахування на суму 587,25 грн., суд першої інстанції навів такі узагальнені доводи та висновки:

- наданими позивачем відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого податку, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 24.07.2024 року стосовно ОСОБА_1 підтверджено, що за листопад 2023 року та грудень 2023 року позивач отримувала дохід від ТОВ Агро-Нива у вигляді орендної плати за надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду ТОВ Агро-Нива;

- враховуючи приписи пп.38--1.1.4. п.38-1.1 ст.38-1 ПК України, якими передбачено, що мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік, то позивачу має бути нараховано МПЗ за період січень-жовтень 2023 рік включно, оскільки у ці місяці позивач не отримувала дохід від користування земельною ділянкою іншою особою та не сплачувала від цього доходу податку та військового збору.

- враховуючи, що місячний МП становить 293,6275 грн. (3523,53/12), то податкове повідомленнярішення від 23.05.2024 року №456088-24/15-05 належить визнанню протиправним та скасуванню у сумі 587,25 грн., а в решт сумі вказане податкове повідомлення-рішення є правомірним та не належить скасуванню.

При цьому, суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на відсутність у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, що стало підставою для нарахування МПЗ за 2023 рік позивачу, зазначивши , що відповідно до пп.170.14.6. п.170.14 ст.170 ПК України, у разі незгоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою у відповідному податковому повідомленні-рішенні сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку …. У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельні ділянки або договорів про передачу в оренду, емфітевзис або інше користування земельних ділянок, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обчислення мінімального податкового зобов`язання здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації від відповідних органів про власність/користування або перехід права власності/користування на такі земельні ділянки.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Наведені вище положення пункту 38-1.4. ст.38-1 ПК України чітко визначають, що у разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.

Факт відсутності державної реєстрація переходу права власності або права користування належної позивачу земельної ділянки площею 2,8398 га. з кадастровим номером :01:001:0026 іншими особами сторонами не заперечується та підтверджується долученими до справи відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Даний факт є підставою для визначення податковим органом мінімального податкового зобов`язання щодо такої земельної ділянки її власнику, тобто позивачу, якщо позивач у відповідності до приписів пп.170.14.6. п.170.14 ст.170 ПК України не доведе податковому органу той факт, що вона передала право користування вказаною земельною ділянку іншим фізичним чи юридичним особами на підставі укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства договорів.

Як слідує з матеріалів справи, ні під час адміністративного оскарження позивачем податкового повідомленнярішення від 23.05.2024 року №456088-24/15-05, ні в ході розгляду даної справи позивач не надала доказів того, що належна їй земельна ділянка площею 2,8398 га, кадастровий номер :01:001:0026, була передана нею у користування фізичним чи юридичним особами на підставі укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства договорів.

Отже, в силу наведених законодавчих приписів саме позивач є суб`єктом сплати мінімального податкового зобов`язання по земельній ділянці площею 2,8398 га., кадастровий номер :01:001:0026 за 2023 рік.

Той факт, що вказану земельну ділянку у 2023 році використовувало ТОВ АГРО-НИВА, за що сплатило позивачу дохід у листопаді та грудні 2023 року, а також ПДФО та військовий збір з суми такого доходу, але без укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства договорів, не впливає на висновок колегії, що саме позивач у 2023 році була суб`єктом сплати МПЗ стосовно вказаної земельної ділянки.

З цих підстав колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачу має бути нараховано МПЗ лише за період січень-жовтень 2023 рік включно, в сумі 587,25 грн..

В той же час, колегія суддів вважає, що податковий орган при визначенні позивачу МПЗ за 2023 рік повинен був врахувати наявні в нього відомості про отримані позивачем у 2023 році від ТОВ АГРО-НИВА доходи від передачі в користування вказаної земельної ділянки та сплачені з такого доходу податки та військовий збір, необхідність врахування яких випливає з положень пп.170.14.3 ст.170 ПК України, яким, зокрема, передбачено, що податковим повідомленням-рішенням визначається позитивне значення між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, і саме таке позитивне значення є частиною зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно, сплачені у листопаді та грудні 2023 році до бюджету суми ПДФО та військового збору, які були нараховані на дохід, отриманий позивачем від ТОВ АГРО-НИВА від передачі в користування вказаної земельної ділянки, повинні зменшувати суму загального мінімального податкового зобов`язання позивача за 2023 рік.

Неврахування цих сплачених сум податків та зборів призведе до подвійного нарахування позивачу МПЗ за вказує земельну ділянку на ці суми податків та зборів.

Як вже зазначено вище, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого податку, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору стосовно позивача ОСОБА_1 (а.с.65, зворт.бік) у листопаді 2023 року було сплачено ПДФО 2683,26 грн. та військового збору 233,60 грн; у грудні 2023 року сплачено ПДФО 161 грн. та військового збору 13,42 грн..

Таким чином, передбачене пп.170.14.3 ст.170 ПК України позитивне значення між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів стосовно належної позивачу земельної ділянки площею 2,8398 га, кадастровий номер :01:001:0026, за 2023 рік має дорівнювати 432,25грн..

(3523,53 грн. (загальне МПЗ) - 2683,26 грн. 233,60 грн. 161 грн. 13,42 грн. = 432,25 грн.)

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що спірним податковим повідомленнямрішенням від 23.05.2024 року №456088-24/15-05 позивачу неправомірно було нараховано податкове зобов`язання на суму 3091,28 грн..

За таких обставин позов в частині скасування податкового повідомленнямрішенням від 23.05.2024 року №456088-24/15-05 підлягає задоволенню частково, шляхом його скасування на суму 3091,28 грн..

Що стосується заявлених позивачем позовних вимог про скасування рішень ДПС України, які приймались в процедурі адміністративного оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення №456088-24/15-05 від 23.05.2024, а саме рішення від 22.08.2024 №25662/6/99-00-06-01-03-06 про продовження строку розгляду скарги до 05.10.2024 та рішення від 04.10.2024 №30022/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги, то колегія суддів вважає, що такі позовні вимоги не є належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, так як їх скасування без скасування самого податкового повідомлення-рішення №456088-24/15-05 від 23.05.2024 не буде мати наслідком припинення обов`язку позивача по сплаті податкового зобов`язання, яке нараховано таким повідомленням-рішенням, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що прийняття таких рішень Державною податковою службою України передбачено Податковим кодексом України в процедурі адміністративного оскарження платником податків податкового повідомлення-рішення, а сама лише незгода платника податків зі змістом таких рішень не є підставою для визнання їх протиправними та скасування, адже належним способом захисту такого платника податків в такій категорії спорів є оскарження самого податкового повідомлення-рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні цих позовних вимог є вірним по суті.

Щодо позовних вимог, які стосуються звільнення позивача, як власника земельної ділянки, віднесеної до сільськогосподарських угідь, від обов`язку по сплаті мінімального податкового зобов`язання та податку на землю, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, то суд першої інстанції також вірно відмовив у їх задоволенні, як безпідставних та необґрунтованих.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що адміністративний суд не має повноважень звільняти фізичних та юридичних осіб від податкових обов`язків, які встановлюються виключно законом, а висновок суду про наявність або відсутність у таких осіб податкового обов`язку по сплаті того чи іншого податку, обов`язкового платежу чи збору може бути наданий судом в рішенні по суті спору, предметом якого буде конкретне рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою як безпідставних позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди, в тому числі інфляційних збитків, пені та 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, оскільки в рамках даного спору та фактичних обставин цієї справи підстави для задоволення таких вимог відсутні.

Викладена в апеляційній скарзі незгода позивача з процесуальними рішеннями суду, які стосуються розгляду її заяв про відвід судді Юхтенко Л.Р., не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з підстави, передбаченої п.2 ч.3 ст.317 КАС України, оскільки колегією суддів не встановлено передбачених ст.36 КАС України підстав для відводу цього судді.

Що стосується доводів позивача про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі, то колегія суддів зазначає, що задоволення судом позову лише в частині скасування податкового повідомлення-рішення не потребує встановлення судом у даній справі заходів судового контролю, про що також вірно заначив і суд першої інстанції.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2024 року №456088-24/15-05 в частині нарахування на суму 587,25 грн., невірно застосувавши норми матеріального права в обґрунтування такого рішення та невірно визначивши суму, на яку таке повідомленнярішення підлягає скасуванню, то таке рішення суду не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з прийняттям колегією суддів в цій частині позову нового рішення.

Щодо решти позовних вимог, то рішення суду першої інстанції про відмову у їх задоволенні є вірним і не підлягає зміні чи скасуванню.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи той факт, що ухвалю П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2025 ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, в якій колегія суддів, враховуючи майновий стан ОСОБА_1 , встановила наявність передбачених п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» підстав для звільнення останньої від сплати судового збору з урахуванням її майнового стану, то такі ж підстави мають застосовуватися і до судового збору за подачу ОСОБА_1 адміністративного позову.

Оскільки позивач оспорює рішення суду першої інстанції також і в частині стягнення з неї судового збору за подачу позову, то рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з прийняття рішення про звільнення позивача від сплати цього збору.

Згідно абз.2 ч.5 ст.139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач в силу положень п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» підлягає звільненню від сплати судового збору, то судові витрати по справі, які б підлягали розподілу за наслідками даного апеляційного розгляду згідно ч.6 ст.139 КАС України, відсутні, і норми Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про судовий збір» не містять положень, які б зобов`язували в такому випадку стягувати несплачені позивачем суми судового збору з відповідача в дохід державного бюджету.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 23.05.2024 року №456088-24/15-05 в частині нарахування на суму 587,25 грн., та прийняти в цій частині нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 23.05.2024 року №456088-24/15-05 в частині нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 3091,28 грн..

Скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року в частині розподілу судових витрат, яке викладено в абзацах 3 та 4 його резолютивної частині.

Доповнити резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року новим абзацом наступного змісту:

«Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу позову.»

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька