Справа № 360/1371/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року справа №360/1371/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Олєнікова О.Г., за участю представника відповідача Купілова О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Борзаниця С.В.), складену в повному обсязі 23 квітня 2025 року, в адміністративній справі № 360/1371/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №360/1371/23 позов Богач Віти Іванівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 з урахуванням положень частини першої статті 28 та пункту 4-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 із застосуванням положень частини першої статті 28 та пункту 4-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редаціїї, чинній на відповідний період (за кожен місяць відповідного року), з відрахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 04.09.2024. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 встановлено контроль за виконанням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі № 360/1371/23 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області надати до суду звіт про виконання рішення протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали.

14.04.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшло клопотання про прийняття звіту про виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі № 360/1371/23.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі № 360/1371/23 прийнято частково.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі № 360/1371/23 в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2024 з урахуванням положень частини першої статті 28 та пункту 4-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї ухвали суду.

Накладено на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (зареєстроване місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, ), як керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф за невиконання рішення суду у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн.

Стягнення штрафу зобов`язано здійснити відповідно до частини третьої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом стягнення половини суми штрафу, що становить 30280,00 грн на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), іншу половину у розмірі 30280,00 грн стягнути на користь Державного бюджету України.

Відповідач, з ухвалою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви.

В обґрунтування скарги зазначено, що Управління в межах своєї компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду в повному обсязі.

Апелянт також, зазначив, що суд накладаючи штраф, не дослідив усі наявні додаткові відомості.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встанови наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Суд звертає увагу, що вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

У відповідності до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що рішення суду, яке набрало законної сили, не є виконаним, незважаючи на відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Поряд з цим, наявність визначеного законодавством порядку примусового виконання рішень суду не позбавляє боржника обов`язку самостійно виконати рішення суду без застосування засобів примусу, чого відповідачем здійснено не було.

У відповідності до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Аналіз цих рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.

У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.

При цьому суд зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

У звіті, поданому на виконання рішення суду від 22.01.2024, зазначено, що проведено перерахунок пенсії позивача з 07.10.2009 із застосуванням положень частини першої статті 28 та пункту 4-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, чинній на відповідний період (за кожен місяць відповідного року).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 28 Закону №1058 позивачу, починаючи з 07.10.2009 встановлено доплати до прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Зокрема, з 01.12.2022 розмір пенсії складає - 2093,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що згідно з положеннями Закону України «Про Державний бюджет України», починаючи з 2009 року, прожиткові мінімуми для осіб, які втратили працездатність складали: з 01.10.2009 до 31.10.2009 498,00 грн, з 01.11.2009 до 31.12.2009 573,00 грн, з 01.01.2010 до 31.03.2010 695,00 грн, з 01.04.2010 до 30.06.2010 706,00 грн, з 01.07.2010 до 30.09.2010 709,00 грн, з 01.10.2010 до 30.11.2010 723,00 грн, з 01.12.2010 до 31.12.2010 734,00 грн, з 01.01.2011 до 31.03.2011 750,00 грн, з 01.04.2011 до 30.09.2011 764,00 грн, з 01.10.2011 до 30.11.2011 784,00 грн, з 01.12.2011 до 31.12.2011 800,00 грн, з 01.01.2012 до 31.03.2012 822,00 грн, з 01.04.2012 до 30.06.2012 838,00 грн, з 01.07.2012 до 30.09.2012 844,00 грн, з 01.10.2012 до 30.11.2012 856,00 грн, з 01.12.2012 до 31.12.2012 884,00 грн, з 01.01.2013 до 30.11.2013 894,00 грн, з 01.12.2013 до 31.08.2015 949,00 грн, з 01.09.2015 до 31.04.2016 1074,00 грн, з 01.05.2016 до 30.11.2016 1130,00 грн, з 01.12.2016 до 30.04.2017 1247,00 грн, з 01.05.2017 до 30.09.2017 1312,00 грн, з 01.10.2017 до 30.11.2018 1452,00 грн, з 01.12.2018 до 30.06.2019 1497,00 грн, з 01.07.2019 до 30.11.2019 1564,00 грн, з 01.12.2019 до 30.06.2020 1638,00 грн, з 01.07.2020 до 30.11.2020 1712,00 грн, з 01.12.2020 до 30.06.2021 1769,00 грн, з 01.07.2021 до 30.11.2021 1854,00 грн, з 01.12.2021 по 30.06.2022 1934,00 грн, з 01.07.2022 по 30.11.2022 2027,00 грн, з 01.12.2022 - 2093,00 грн, з 01.01.2023 - 2093,00 грн, з 01.01.2024 2361,00 грн, з 01.01.2025 - 2361,00 грн.

Отже, з 01.01.2024 розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, складає 2361,00 грн.

При цьому, з наданих відповідачем документів встановлено, що станом на квітень 2025 року розмір пенсії позивача становить 2093,00 грн, що є меншим за встановлений прожитковий мінімум 2361,00 грн. Як наслідок, пенсійний орган не в повному обсязі виконав судове рішення, не зазначив та не надав доказів та правового обґрунтування не застосування з 01.01.2024 положень частини першої статті 28 та пункту 4-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судовим рішенням від 22.01.2024 у справі № 360/1371/23 встановлено порушення відповідачем права позивача на перерахунок його пенсії з 07.10.2009 з урахуванням частини першої статті 28 та пункту 4-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редаціїї, чинній на відповідний період (за кожень місяць відповідого року), що призвело до заниження розміру пенсії позивача та, відповідно, порушення його пенсійних прав.

Однак, з наданих відповідачем документів встановлено, що станом на дату подання звіту про виконання рішення від 22.01.2024 у справі № 360/1371/23 відповідач продовжує заниження розміру пенсії позивача з 01.01.2024.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове виконання відповідачем рішення суду від 22.01.2024 у справі №360/1371/23 та часткового прийняття звіту про виконання цього рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про встановлення нового строку для виконання рішення суду та подання звіту про його виконання.

Щодо накладення на керівника відповідача штрафних санкцій за невиконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд наголошує, що підставою для накладення штрафу є саме достовірно встановлене судом в ході судового засідання порушення законності та правопорядку, та лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про відсутність в діях управління Пенсійного фонду та його голови ознак вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі судового рішення, як умови притягнення особи до відповідальності.

Таким чином, з поданням відповідачем до суду звіту про повне виконання судового рішення та наявністю у матеріалах справи доказів на вжиття відповідачем дій, спрямованих на виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку щодо відсутності підстав для накладення штрафу на керівника відповідача - суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Таким чином, судом першої інстанції неправомірно накладено штраф за невиконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції в частині штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 360/1371/23 задовольнити частково.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 360/1371/23 скасувати в частині:

накладення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (зареєстроване місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, ), як керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн.;

та здійснення стягнення штрафу відповідно до частини третьої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом стягнення половини суми штрафу, що становить 30280,00 грн на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), іншу половину у розмірі 30280,00 грн стягнення на користь Державного бюджету України.

В іншій частин ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 360/1371/23 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 26 травня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць