Справа № 640/11651/21
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 р. № 640/11651/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаУправління справами апарату Верховної Ради України, вул. Грушевського Михайла, 5, м. Київ, 01008,

прозобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Управління справами Апарату Верховної Ради України (далі відповідач) про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачці:

компенсацію за 59,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 01.12.2016 по 29.08.2019 на посаді помічника-консультанта народного депутата України восьмого скликання;

середній заробіток за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за 59,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки при звільненні по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у період з 01.12.2016 по 29.08.2019 вона працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України. 09.03.2021 вона звернулась до в.о. керівника Апарату Верховної Ради України з проханням надати інформацію щодо кількості днів невикористаної відпустки та виплатити компенсацію за невикористанні дні відпусток за відповідний період її роботи. Відповідно до довідки Апарату Верховної Ради України від 11.03.2021 № 20-17/215 за період роботи з 01.12.2016 по 29.08.2019 нею не використано 59,5 календарних днів щорічної основної відпустки. Однак, відповідач не нарахував і не виплатив їй компенсацію за 59,5 календарних днів щорічної відпустки при її звільненні із відповідної займаної посади. На переконання позивачки, така бездіяльність відповідача суперечить частині третій статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» (далі Закон № 2790-ХІІ), частинам першій і четвертій статті 24 Закону України «Про відпустки», Положенню про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 № 379/95-ВР (далі Положення № 379/95-ВР). Також позивачка наполягає на тому, що за таких обставин відповідач зобов`язаний відповідно до статей 116 і 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку грошової компенсації за 59,5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки при звільненні по день фактичного розрахунку.

У відзиві на позовну заяву від 08.06.2021 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що згідно зі статтею 3.1 Положення № 379/95-ВР персональний підбір кандидатур на посаду помічника-консультанта, організацію їх роботи та розподіл місячного фонду оплати праці здійснює особисто народний депутат України, який несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень. Крім цього, помічники-консультанти народного депутата України перебувають у трудових відносинах з Апаратом Верховної Ради України, а не з Управлінням справами Апарату Верховної Ради України. І саме Апарат Верховної Ради України у цій справі є належним відповідачем. Також цей позов в частині стягнення середнього заробітку поданий з пропуском строку звернення до адміністративного суду, оскільки цей строк почався з дня, наступного за днем фактичного розрахунку, а саме: з 30.08.2019, та сплив 30.11.2019.

У відповіді на відзив від 17.06.2021 позивачка підтримала свої позовні вимоги, закцентувавши увагу на тому, що такої юридичної особи як Апарат Верховної Ради України не існує, а отже він не наділений адміністративною процесуальною правосуб`єктністю. Тому саме Управління справами Апарату Верховної Ради України є належним відповідачем у цій справі, що підтверджується фактом звільнення позивачки на підставі розпорядження Управління справами Апарату Верховної Ради України.

Відповідач правом на подання заперечень не скористався.

Водночас у заяві від 23.04.2025 відповідач зазначив, що він не отримував копію позовної заяви позивачки. Однак, він наголосив на тому, що він позивачку на посаду помічника-консультанта народного депутата України не приймав і не звільняв, а тому роботодавцем стосовно неї не був. Відповідач не є суб`єктом владних повноважень, а є лише структурним підрозділом Апарату Верховної Ради України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Копію позовної заяви та ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 29.04.2021 відповідач отримав 31.05.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) до поштового відправлення № 895.

Відповідно до частини третьої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), абзацу четвертого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративний судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, ця адміністративна справа передана на розгляд і вирішення до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2025 головуючим суддею для розгляду цієї справи визначено суддю Ярощука В.Г.

18.04.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття адміністративної справи № 640/11651/21 до свого провадження і початок її розгляду спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 надіслана відповідачу та представнику позивачці в їх електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ними 19.04.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивачка додаткових пояснень Миколаївському окружному адміністративному суду не надала.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

У Довідці управління кадрів Апарату Верховної Ради України від 11.03.2021 № 20-17/215 зазначено, що позивачка у період з 01.12.2016 по 29.08.2019 працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України. За вказаний період роботи не використано 59,5 календарних днів щорічної основної відпустки.

09.03.2021 позивачка звернулась до в.о. керівника Апарату Верховної Ради України із заявою, в якій просила, зокрема, розрахувати та виплатити їй компенсацію за невикористанні дні відпусток за період її роботи помічником-консультантом народного депутата України.

У листі від 02.04.2021 № 15/26-2021/114581 відповідач повідомив позивачку, що здійснити нарахування та компенсацію їй за невикористану щорічну відпустку не вбачається можливим. Відмову відповідач аргументував тим, що Апарат Верховної Ради України здійснює фінансове обслуговування помічників-консультантів за поданням народного депутата України. Всі виплати помічникам-консультантам здійснюються тільки у межах загального фонду, який встановлюється народному депутатові України для оплати праці помічників-консультантів. Економія фонду оплати праці працівників-консультантів народного депутата України, в якого працювала позивачка, станом на день її звільнення була відсутня.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 2790-XII у вказаній редакції народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Помічником-консультантом народного депутата може бути лише громадянин України, що має середню спеціальну чи вищу освіту і вільно володіє державною мовою (частина друга статті 34 Закону № 2790-XII).

Помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах (частина третя статті 34 Закону № 2790-XII).

Абзацом четвертим частини третьої статті 34 Закону № 2790-ХІІ встановлено, що помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Згідно з абзацом шостим частити третьої статті 34 Закону № 2790-ХІІ народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов`язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів.

Статтею 3.1 цього Положення № 379/95-ВР передбачено, що персональний підбір кандидатур на посаду помічника-консультанта, організацію їх роботи та розподіл місячного фонду оплати праці здійснює особисто народний депутат України, який несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень.

Відповідно до частини другої статті 4.1 Положення № 379/95-ВР (у редакції, чинній на день звільнення позивачки 29.08.2019) у межах загального фонду, встановленого йому для оплати праці помічників-консультантів, народний депутат України самостійно: 1) визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах; 2) здійснює розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів, що не може бути нижчим за встановлену законом мінімальну заробітну плату; 3) надає помічникам-консультантам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно з частиною першою статті 4.2 Положення № 379/95-ВР помічнику-консультанту народного депутата України, який прикріплений для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України, надається одне постійне робоче місце у службовому кабінеті народного депутата України.

Помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено інше (частина перша статті 4.4 Положення № 379/95-ВР (у редакції, чинній на день звільнення позивачки 29.08.2019).

Відповідно до частини шостої статті 4.2 Положення № 379/95-ВР (у редакції, чинній на день звільнення позивачки 29.08.2019) відпустка помічнику-консультанту народного депутата України надається на підставі його письмової заяви, погодженої з народним депутатом України, за розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України, керівника виконавчого комітету (апарату) відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, до якого прикріплений помічник-консультант народного депутата України для кадрового та фінансового обслуговування, чи керівника державного підприємства, установи, організації, у штаті яких він перебуває.

Пунктом 1 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 № 769 (у редакції розпорядження Голови Верховної Ради України від 20.11.2014 № 734), встановлено, що Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Частиною першою статті 21 КЗпП України (у редакції, чинній на день звільнення позивачки 29.08.2019) визначено, що є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною третьою статті 24 КЗпП України (у редакції, чинній на день звільнення позивачки 29.08.2019) працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З вищевикладеного слідує, що помічники-консультанти народних депутатів України, які працюють за строковим трудовим договором, перебувають у трудових відносинах саме з Апаратом Верховної Ради України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/45463/16-ц, від 21.03.2023 у справі № 640/11699/21 і від 15.08.2023 № 640/25691/21.

Таким чином, належним відповідачем у справах щодо стягнення компенсації за календарні дні невикористаної щорічної відпустки помічниками-консультантами народного депутата України є безпосередньо Апарат Верховної Ради України, а не Управління справами Апарату Верховної Ради України.

У позовній заяві та відповіді на відзив вона закцентувала увагу на тому, що на її переконання, належним відповідачем є саме Управління справами Апарату Верховної Ради України.

Як вище суд встановив, таке твердження позивачки є необґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачці відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, абзацом шостим пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління справами апарату Верховної Ради України (вул. Михайла Грушевського, 5, м. Київ, 01008; ) відмовити повністю.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 27 травня 2025 року