Справа № 500/2104/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

Справа № 500/2104/25

28 травня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.03.2024.

Ухвалою від 17.04.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав не подання заяви про поновлення строку звернення до суду. На виконання зазначеної ухвали суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, у якій позивачка повідомила суд, що не отримувала оскаржувані ППР, ознайомилася з ними лише 15.03.2025 після відкриття провадження у справі №500/1167/25 за позовом ГУ ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

З огляду на викладені у заяві доводи, суд ухвалою від 29.04.2024 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Натомість, до суду від Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшло клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 у справі №500/2104/25 без розгляду з підстав пропуску строку на звернення до суду.

Головне управління ДПС у Тернопільській області зазначало, що підстави для поновлення строку для звернення до суду позивача не відповідають дійсності, з огляду на те, що ОСОБА_1 зверталася до Головного управління ДПС у Тернопільській області із заявою для звірки даних від 27.08.2024 (вх.№36055/6 від 27.08.2024), в якій зазначалося, що станом на 27 серпня 2024 року ГУ ДПС у Тернопільській області проведено нарахування в електронному кабінеті платника податків 04.08.2024 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у сумі 75840,38 грн, 46671,00 грн, 70877,69 грн, що є предметом оскарження у цій розглядуваній справі.

Тобто, як вбачається із сум грошових зобов`язань, на думку відповідача, ці нарахування визначені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях від 08.03.2024, а отже ОСОБА_1 була обізнана із обставинами, які призвели до звернення із позовною заявою до суду, та, за твердженнями відповідача, вводить в оману суд про обізнаність із податковими зобов`язаннями 15.03.2025 лише після відкриття провадження у справі №500/1167/25.

Відповідач зазначив, що у даних правовідносинах момент виникнення права на оскарження платником податків податкового повідомлення-рішення виникає з дня, коли позивачка дізналася про порушення своїх прав, а саме - 04 серпня 2024 року, адже це день, коли, як заявляє ОСОБА_1 в заяві про звірку даних, виникли нарахування в електронному кабінеті платника податків.

Відповідач просив врахувати суд, що протягом часу, відколи позивачка дізналася про нарахування податку на нерухоме майно, нею подавалася заява про звірку даних до контролюючого орану (27.08.2024), що свідчить про обізнаність з указаними нарахуваннями, проте будь-яких об`єктивних перешкод для звернення до суду не навела.

Ухвалою від 21.05.2025 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено, позовну заяву залишено без руху та надано строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку.

На адресу суду 27.05.2025 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з якої слідує, що позивачка не заперечує обставин ознайомлення з нарахуванням спірних податкових зобов`язань 04.08.2024 в її електронному кабінеті та звернення до ГУ ДПС у Тернопільській області 27.08.2024 для звірки нарахованих податкових платежів, однак вважає, що строк звернення до суду обчислюється з дня отримання/вручення спірних ППР.

Від відповідача 28.05.2025 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

Вирішуючи подані до суду клопотання відповідача і заяву позивача, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №160/11673/20 (постанова від 27.01.2022) сформував правовий висновок, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (без використання процедури досудового вирішення спору) становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.01.2024 у справі № 560/7714/23.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що про нарахування податкових зобов`язань на суму 75 840,38 грн (згідно ППР від 08.03.2024 №0-1915-UA0042862) та 70877,69 грн (згідно ППР від 08.03.2024 № 0-1915-UA0042862) позивачка дізналася 04.08.2024 в електронному кабінеті платника податків.

У подальшому позивачка звернулася 27.08.2024 із заявою до відповідача ГУ ДПС у Тернопільській області про проведення звірки, в якій зазначає про обізнаність з 04.08.2024 щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, на суму 75840,38 грн і 70877,69 грн.

Таким чином, шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом підлягає обчисленню з 04.08.2024 і закінчився 04.02.2025, в той час як даний позов подано до суду лише 11.04.2025. При цьому, позивачка не навела належних обґрунтувань та не надала жодних доказів на підтвердження поважності причин пропущення шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом.

Суд звертає увагу, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги.

Таким чином, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження відповідного рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження такого рішення з поважних причин.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначається, зокрема, у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 140/965/18, від 06 квітня 2021 року у справі 823/2363/18 та інших.

При цьому, суд зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.08.2020 у справі № 536/2248/17.

Строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

Таким чином, суд встановив, що позивач не надав достатніх доказів поважності пропущення строку звернення до суду з даним позовом, а пропущений строк становить понад 2 місяці, що є значним для вирішення даної категорії справ.

Суд наголошує, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Отже, будучи усвідомленою про наявність податкового боргу з 04.08.2024 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, у розмірі 75840,38 грн і 70877,69 грн, який раніше податковим органом не виставлявся, позивачка не була позбавлена можливості вжити заходів для оскарження та визнання протиправними таких податкових зобов`язань. Натомість, за відсутності будь-яких на те поважних причин заходів реагування не вживала.

Суд зазначає, що наведене формулювання у законі «повинен був дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, у тому числі, коли особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке саме рішення прийняте або які саме дії вчинені. До таких обставин, згідно практики Верховного Суду, також відноситься скерування на адресу особи поштового повідомлення, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок власної бездіяльності.

З огляду на наведене, суд також констатує, що спірні ППР від 08.03.2024 у належний спосіб були надіслані 04.04.2024 податковим органом і повернуті 05.06.2024 за закінченням терміну зберігання. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлялися саме за адресою позивачки. Однак, направлена контролюючим органом поштова кореспонденція повернулася із зазначенням причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, оскаржувані у цій справі податкові повідомлення - рішення вважаються належним чином врученими позивачеві в день проставлення поштою відмітки у довідці на рекомендованому повідомленні, що додатково свідчить про пропуск шестимісячного строку звернення до суду з оскарженням податкових повідомлень-рішень.

Суд критично відноситься і вважає нещирими твердженнями позивачки про необізнаність до 15.03.2025 з нарахуванням спірних податкових зобов`язань, про що йдеться у заявах на адресу суду від 24.04.2025 і 26.05.2025, оскільки такі спростовані наданими відповідачем письмовими доказами, у тому числі заявою позивачки на адресу відповідача від 27.08.2024, яким суд надав оцінку у мотивувальній частині цього рішення.

Так, позивач вказує, що про наявний борг не знала, а дізналася лише після відкриття провадження у справі №500/1167/25, а отже і про існування податкових повідомлень-рішень. Однак, відповідачем - Головним управління ДПС у Тернопільській області таке твердження спростоване шляхом надання заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області № 1 від 27.08.2024 (вх.№36055/6 від 27.08.2024), в якій позивачкою стверджується, що станом на 27 серпня 2024 року ГУ ДПС у Тернопільській області проведено нарахування в електронному кабінеті платника податків 04 серпня 2024 року податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Сума нарахування складає: 75840,38 грн, 46671,00 грн, 70877,69 грн.

Позивачка стверджує, що і до тепер не отримувала спірні ППР від 08.03.2024, зазначаючи про це у клопотанні до суду про витребування доказів від 11.04.2025, однак це не стало перешкодою для звернення її до суду і відкриття провадження у справі. Отже, посилання позивачки про відлік строку звернення до суду у цій справі з моменту вручення ППР суд вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен був дізнатись, що містяться у частині 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому, навіть, сама по собі необізнаність позивача з письмовими податковими повідомленнями-рішеннями за умови обізнаності з нарахуванням податкових зобов`язань, не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (яке може відображатися не тільки у рішенні, але й у дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення стосовно неї є порушенням.

Суд також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Таким чином, позивачкою не наведено достатніх, достовірних та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого законодавством строку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивачки не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Отже, суд звертає увагу, що адміністративний позов позивачка подала з пропущенням шестимісячного строку звернення, а повідомлені позивачкою обставини не дають можливості поновити вказаний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч.ч. 13, 14, 15 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відтак, враховуючи те, що позивачкою пропущений шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом, а доводи позивачки про дотримання строків суд визнає неповажними, наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ч.2.ст. 123, ч. 15 ст. 171 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 28 травня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46003 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.