Справа № 160/2165/25
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2025 року м.Дніпросправа № 160/2165/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 160/2165/25 (суддя Серьогіна О.В., справа розглянута в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мицьки Богдана Володимировича про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листі №160/28049/23, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 13.05.2024, та повернення виконавчого листа у Відділ для подальшого виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 75199314 з примусового виконання виконавчого листа №160/28049/23, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 13.05.2024 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та виплатити з 01.10.2023 ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її розміру на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, 16.10.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених вимогами п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, як встановив державний виконавець рішення суду виконано. Не погоджуючись із постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, 20.12.2024 позивач направив до виконавчої служби заяву про відновлення виконавчого провадження, оскільки державним виконавцем помилково винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 23.01.2023 позивач отримав від виконавчої служби відмову про відновлення виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження правомірно було закінчено у зв`язку із фактичним виконанням рішення. Із постановою про закінчення виконавчого провадження № 75199314 позивач не згоден та вважає дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мицьки Богдана Володимировича протиправними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року в задоволені адміністративного позову позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку судом доказів у справі, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково встановив що у справі № 160/28049/23 не було передбачено обов`язок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок пенсії без застосування ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач та третя особа своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач рішенням №20 від 12.10.2023 відмовив у здійсненні перерахунку, посилаючись на те, що при даному розрахунку розмір пенсії проводиться за двоскладовою формулою. При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, а саме 168 грн, тому розмір пенсії зменшується. З огляду на викладене, проводити перерахунок пенсії за віком за двоскладовою формулою з розрахунку стажу згідно статті 56 Закону №796 не доцільно.

Не погодившись із вказаним рішення пенсійного органу, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 у справі №160/28049/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №20 від 12.10.2023 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до вимог ч. 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та виплатити з 01.10.2023 року ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її розміру на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/28049/23 набрало законної сили 05.03.2024.

Виконавчий лист №160/28049/23 від 13.05.2024 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та виплатити з 01.10.2023 ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її розміру на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був пред`явлений до примусового виконання (ВП №75199314).

16.10.2024 у межах виконавчого провадження ВП №75199314 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись із постановою про закінчення виконавчого провадження, звернувся до суду з позовом про її скасування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Спірна постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №75199314 від 16.10.2024 винесена старшим державним виконавцем на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки (ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В даному випадку, позивач фактично не погоджується з тим, що відповідачем протиправно застосовано ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при розрахунку пенсії.

Слід зазначити, що розмір пенсії залежить від тривалості стажу, розміру заробітної плати, з якої сплачувалися внески до Пенсійного фонду України, і визначається для кожного пенсіонера індивідуально відповідно до статті 27 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою і визначено механізм розрахунку розміру пенсії.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 року (набув чинності з 11.10.2017 року) внесено зміни до ч.2 ст.56 Закону №796, викладено в наступній редакції: право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Цим самим додатково врегульовано вже існуючий порядок обчислення пенсій.

Разом з тим, відповідний порядок обчислення пенсії з урахуванням ч.2 ст.27 за раніше діючим законодавством був визначений Законом №1058 та Законом №796.

Одночасно, ч.2 ст.27 Закону №1058 передбачено в редакції, яка діяла до 11.10.2017, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом (тобто на 01.01.2004).

Як вбачається із наявних в матеріалах документах та пояснень третьої особи, пенсія позивачу до виконання рішення суду обчислювалась відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме за новою формулою розрахунку пенсії, яка застосовується з 01.01.2004:

П = Зп х Кс, де:

П розмір пенсії, у гривнях;

Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

При цьому, за нормами статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії за нормами частини 1 статті 27 цього Закону за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини (прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку, але не нижче мінімального розміру пенсії.

Враховуючи викладене вище, після виконання рішення суду розмір пенсії позивача станом на 01.10.2023 становив 3 556,55 грн..

При цьому, частина розміру пенсії ОСОБА_1 , обчислена згідно з ч.2 ст.27 Закону №1058 за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), виходячи із заробітку за роботу з 01.02.2001 по 31.12.2003.

Страховий стаж до 01.01.2004 становить 25 років 2 місяці 16 років (додатково зараховано 1 рік роботи за Списком №1, набутого до 01.01.2004). Відтак пенсія обчислена в розмірі 60% (55% + 5 років понад 20 років (ч.2 ст.56 Закону №796).

Розрахунок частини розміру пенсії за раніше діючим законодавством, становить 102,82 грн, де:

- 74,31 грн основний розмір пенсії (середньомісячний заробіток для обчислення: пенсії 110,57 грн х 60%х1,12 (з урахуванням підвищення максимального розміру на 12%));

- 28,51 грн цільова грошова допомога.

Частина розміру пенсії гр. ОСОБА_1 , обчислена згідно з ч.1 ст.27 Закону №1058 визначена за період страхового стажу, набутого з 01.01.2004 по 31.12.2017, 26 років (додатково зараховано 8 років роботи за Списком №1, набутого з 01.01.2004), з урахуванням заробітної плати за періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2017.

Розрахунок частини розміру пенсії, визначеної відповідно до Закону №1058 станом на 01.10.2023 (за періоди роботи після 01.01.2004), становить 3 283,01 грн, де:

- 3003,77 грн розмір пенсії за віком відповідно д ч.1 ст.27 (0,28000 (коефіцієнт страхового стажу) х 11552.96 (середньомісячний заробіток для обчислення пенсії));

- 279,24 грн доплата за понаднормативний стаж 26 років відповідно до ч.1 Закону №1058.

Розмір пенсії на 01.10.2023 року становить 3 556,65 грн. (обчислений по 2-х складових), в тому числі 170,82 грн. щомісячна додаткова пенсія особам за шкоду, заподіяну здоров`ю, віднесеним до категорії 2 (102,82 грн + 3283,01 грн. + 170,82 грн. = 3556,65 грн).

При цьому слід зазначити, що в результаті проведеного перерахунку згідно з рішенням суду розмір пенсії ОСОБА_1 зменшується, про що було повідомлено Головне управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листами від 03.06.2024 року № 2400-2605-9/22979 та від 13.06.2024 року №2400-2605-9/24939. Однак позивач відмовився писати заяву про неврахуванням рішення суду.

Також слід звернути уваги, що першочергово пенсійний орган рішенням №20 від 12.10.2023 відмовив позивачу у здійсненні перерахунку, посилаючись на те, що при даному розрахунку розмір пенсії проводиться за двоскладовою формулою. При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, а саме 168 грн, тому розмір пенсії зменшується. З огляду на викладене, проводити перерахунок пенсії за віком за двоскладовою формулою з розрахунку стажу згідно статті 56 Закону №796 не доцільно.

Однак, позивач звернувся до суду із позовною заявою, за результатами розгляду якої Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвалено рішення від 29.12.2023 року по справі №160/28049/23, яким встановлено право позивача на пенсію із збільшенням її розміру на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тобто, судом було захищене право позивача на пенсію із збільшенням її розміру на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75% заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте не визначено порядок здійснення обчислення пенсії, оскільки вказане не було предметом спору.

У вересні 2024 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надійшла вимога державного виконавця №6857/05.24 від 27.09.2024 про надання додаткових пояснень щодо проведеного перерахунку з правовим обґрунтуванням виконання рішення суду.

Листом Головного управління від 08.10.2024 №2400-0802-5/41468 надано додаткові пояснення щодо проведеного перерахунку, на підставі яких старшим державним виконавцем було винесено спірну постанову про закінчення виконавчого провадження №75199314 від 16.10.2024.

Також, було встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 382 КАС України (справа №160/28049/23) та просив:

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення від 29.12.2023 у справі №160/28049/23;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 29.12.2023 у справі №160/28049/23 у встановлений судом строк.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі №160/28049/23 суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі №160/28049/23 суд встановив, що предметом спору у цій справі була відмова ГУ ПФУ в Чернівецькій області у здійсненні перерахунку пенсії позивача із застосуванням частини 2 статті 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж. Водночас, питання застосування двоскладової формули під час перерахунку пенсії позивача, передбаченої частиною 2 статті 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не було предметом розгляду у справі №160/28049/23.

Також у вказаній ухвалі суду, яка підлягає врахуванню судом в даній справі відповідно до ч.4 ст.78 КАС України зазначено, що враховуючи той факт, що у справі №160/28049/23 не було передбачено обов`язок відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до положень п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без застосування ч.2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (двоскладової формули при її обчисленні), вимоги заяви ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення від 29.12.2023 у справі №160/28049/23 відповідно до приписів ст.382 КАС України, за доводами наведеними заявником, є немотивованими та безпідставними. Отже, з огляду на те, що відповідачем виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2023, виконавче провадження закінчено державним виконавцем у зв`язку із повним виконанням судового рішення боржником, у суду відсутні підстави для встановлення судового контролю в межах даної справи.

Таким чином, приймаючи оскаржену постанову від 16.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №75199314, державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», постанова прийнята відповідачем на підставі вимог Закону, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, і є правомірною, тому не підлягає скасуванню.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Розподіл судових витрат з урахуванням вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ч.4 ст.272, ст.287, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 160/2165/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак