Справа № 620/13129/24
Суддя: Василь НЕПОЧАТИХ
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року Чернігів Справа № 620/13129/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, стягнення середнього заробітку за час затримки поновлення на роботі та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядженням сільського голови Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 27.08.2.024 № 594/к/тр «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »;

- стягнути із Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 25.04.2023 по 25.09.2024 у розмірі 437583,60 грн.;

- стягнути із Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі № 620/9253/22, розпорядженням голови Сухополов`янської сільської ради від 27.08.2024 № 594/к/тр позивача було поновлено на посаді першого заступника сільського голови Сухополов`янської сільської ради з 15.12.2022, проте вказану посаду до штатного розкладу введено не було. Позивач вважає, що рішення суду про поновлення на роботі по даний час не виконано, оскільки в голови Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області відсутні повноваження стосовно поновлення позивача на посаді. Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 25.04.2023 по 25.09.2024 у розмірі 437583,60 грн та моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що Сухополов`янською сільською радою вживались заходи щодо виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника сільського голови, винесено питання поновлення ОСОБА_1 на розгляд тридцять другої (позачергової) сесії восьмого скликання Сухополов`янської сільської ради від 23.05 2023 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ». Депутати даний проєкт рішення не підтримали. У зв`язку з тим, що депутатами не підтримано проєкт рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника сільського голови, Сухополов`янський сільський голова видав розпорядження «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 27.08.2024, яким понов позивача на посаді першого заступника сільського голови Сухополов`янської сільської ради з 15.12.2022.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням двадцять четвертої (позачергової) сесії восьмого скликання від 13.10.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника сільського голови у зв`язку із скороченням посади з 14.12.2022, виключено із членів виконкому Сухополов?янської сільської ради (а.с. 56-57).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 по справі № 620/9253/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення двадцять четвертої (позачергової) сесії восьмого скликання від 13.10.2022 про звільнення з посади першого заступника сільського голови у зв`язку зі скороченням посади з 14.12.2022, виключення із членів виконкому Сухополов`янської сільської ради ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника сільського голови Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області з 15.12.2022 та поновити у складі виконкому Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області; стягнуто із Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2022 по 24.04.2023 в сумі 109395,90 грн.; стягнуто із Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. (а.с. 61-67).

Розпорядженням голови Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 27.08.2024 № 594/к/тр поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника сільського голови Сухополов`янської сільської ради з 15.12.2022 (а.с. 30).

Листом від 03.09.2024 № 04-18/3483 запрошено ОСОБА_1 до приміщення Сухополов`янської сільської ради 06.09.2024 для ознайомлення з розпорядженням про поновлення на роботі (а.с. 29).

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 20.09.2024 про ознайомлення функціональними обов`язками, з робочим місцем для виконання роботи, умовами оплати праці, розпорядчими документами про введення посади поза штат (а.с. 32).

Відповідачем було надано відповідь від 24.09.2024 № 04-18/3725, в якій повідомлено, що в структурі та штатній чисельності апарату Сухополов`янської сільської ради та її виконавчих органів посада першого заступника сільського голови відсутня, тому функціональні обов`язки не визначалися, робоче місце не надавалось у зв`язку з відсутністю вільних кабінетів, заробітна плата не нараховується та не виплачується, розпорядчий документ про введення посади поза штатом не видавався (а.с. 31 зворот.).

На сесіях Сухополов`янської сільської ради, які відбулися 25.09.2024 та 23.10.2024, рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника сільського голови прийнято не було, оскільки депутати проголосували проти поновлення на посаді (а.с. 118, 120).

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 370 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За приписами частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Суд наголошує, що добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Законодавець передбачив обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Тобто, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

За встановленими обставинами, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 по справі № 620/9253/22 позивача було поновлено на посаді першого заступника сільського голови Сухополов`янської сільської ради з 15.12.2022.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника сільського голови Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області з 15.12.2022 та поновленні в складі виконкому Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, а також присудження виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, а саме в розмірі 25290,46 грн., звернуто до негайного виконання.

Суд зазначає, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України.

Так, статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З аналізу викладеної норми слідує, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

При цьому, середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Суд зазначає, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 580/5185/20.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 по справі № 620/9253/22 про поновлення позивача на посаді має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність в діях Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області зволікання у виконанні рішення суду про поновлення позивача на роботі з посиланням на те, що депутати проголосували проти поновлення на посаді, оскільки чинним законодавством визначений обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі з моменту його проголошення, а у випадку невиконання цього обов`язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Верховним Судом неодноразово наголошено, зокрема, в постановах від 31.07.2019 у справі № 813/593/17, від 24.09.2019 у справі № 826/16191/17, від 03.10.2019 у справі № 804/8042/17, що положення Кодексу законів про працю України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Визначаючись щодо суми середнього заробітку, що належить для виплати позивачу за час затримку виконання рішення про поновлення на роботі, суд враховує таке.

Як слідує з рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 по справі № 620/9253/22 судом було встановлено, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.10.2021 по 16.02.2022, у розмірі 27371,20 грн.

При цьому, суд виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача складала 1176,30 грн.

В даному випадку вказане рішення суду має преюдиційне значення, а тому обставини, які були встановлені підлягають врахуванню під час розгляду даної справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 по справі № 620/9253/22 було зупинено дію рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2023.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2024 по справі № 620/9253/22 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 без змін.

Отже, враховуючи, що дію рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 по справі № 620/9253/22 було зупинено, тому суд приходить до висновку, що період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить 87 робочих днів (з 28.05.2024 по 25.09.2024).

Відтак, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 28.05.2024 по 25.09.2024 включно становить 102338,10 грн. (1176,30 грн. середньоденна заробітна плата * 87 робочих днів).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.02.2019 по справі № 826/6583/14 суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Щодо розпорядження сільського голови Сухополов`янської сільської ради від 27.08.2024 № 594/к/тр «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », суд зазначає наступне.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування безпосередньо регулюються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

За визначенням статті 3 Закону посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Частиною першою статті 10 Закону передбачено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема, на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, шляхом затвердження відповідною радою.

З аналізу викладених норм слідує, що посада першого заступника голови сільської ради належить до посад місцевого самоврядування, яка затверджується рішенням ради, прийнятим на пленарному засіданні.

Отже, у контексті спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що поновлення позивача на посаді першого заступника сільського голови повинно реалізуватися шляхом волевиявлення депутатів ради та прийняття рішення. Вказане вище розпорядження прийнято без дотриманням критеріїв правової процедури, як складової принципу верховенства права, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн, суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (пункт 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (пункт 53).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (пункт 54).

Так, позивач зазначає, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в хвилюваннях, переживаннях, нервових стражданнях, приниженнях, негативних емоціях.

Наведені позивачем обставини, за оцінкою суду, спричинили йому душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяли йому моральну шкоду.

Разом з тим, що стосується заявленої моральної шкоди на рівні 100000,00 грн., то позивачем не доведено, що саме така сума є співмірною із завданою шкодою, а тому, виходячи з меж розумності, суд вважає, що достатнім буде стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки відповідач почав вчиняти дії щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили 28.05.2024, лише в 25.09.2024, а тому клопотання про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

За приписами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

В силу вимог частин першої, третьої-п`ятої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положеннями частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. позивачем надано до суду копії наступних документів: договору про надання адвокатських послуг від 10.09.2024, акту виконаних послуг від 25.09.2025, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 001134 та ордер на надання правничої допомоги серії СВ № 1101560.

Відповідач у відзиві заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу, вказав, зокрема, що сума витрат є завищеною, складність справи не потребувала значної юридичної обізнаності.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 25000,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною в частині часу надання консультацій, підготовки та складання позовної заяви. Крім того, дана справа розглядалася без виклику сторін, а тому послуга «представлення в суді, вартість 5000,00 грн.», яка зазначена в акті, є безпідставною.

Даний спір не потребував значних затрат часу, який заявлений позивачем, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині підготовки позовної заяви, підготовки та подання відповіді на відзив на позовну заяву.

Таким чином, виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області (вул. Чернігівська, 32, с. Сухополова, Прилуцький р-н, Чернігівська обл., 17542, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, стягнення середнього заробітку за час затримки поновлення на роботі та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Сухополов`янської сільської ради від 27.08.2024 № 594/к/тр «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Стягнути з Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі № 620/9253/22, за період з 28.05.2024 по 25.09.2024 (включно) у сумі 102338,10 грн., з відрахуванням податків, зборів, й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.05.2025.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ