Справа № 380/1217/25
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 рокусправа № 380/1217/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Карапуз» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Карапуз» (далі ТзОВ «Карапуз», позивач) до Львівської митниці (далі також відповідач), у якій просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці від 06.09.2024 № UA 209000/2024/100452/3 та № UA 209000/2024/100453/3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларант позивача з метою митного оформлення товару подав до Львівської митниці електронні митні декларації. Митну вартість товару визначив за основним методом, надав Львівській митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідач, не зважаючи на це, прийняв рішення про коригування митної вартості товару, таку визначив за іншим методом, аніж заявлено декларантом. Позивач вважає, що надані документи підтверджують заявлену вартість ввезеного товару, документи не містять ні розбіжностей, ні ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, позивачем надано і визначено митну вартість за основним методом. Також вважає, що сумніви відповідача щодо розбіжностей у платіжних документах, в умовах поставки товару, у інвойсах не підтверджені жодними доказами та є безпідставними. З огляду на викладене, позивач вважає рішення відповідача про коригування митної вартості протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суддя від 27.01.2025 відкрила провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішила розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

11.03.2025 за вх. № 20818 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із долученими додатками, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Так, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах. За результатами опрацювання були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення складових митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару у зв`язку з чим були прийняті оскаржувані рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

02.04.2024 між ТзОВ «Карапуз», основним видом господарської діяльності якого є 20.41 Виробництво мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування, та компанією Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd. (Китай), було укладено договір купівлі-продажу № 0204/24 товару, асортимент, кількість і ціна якого вказується в рахунках.

У липні 2024 року згідно з рахунком № JKIN24E077АВ від 10.05.2024 в Україну автомобільним транспортом у двох автомобілях надійшла чергова партія товару, а саме: Перкарбонат натрію та Органічна сполука визначеного хімічного складу Тетраацетилетилендіамін, загальною вартістю 50 266,80 дол. США.

Для декларування даного товару позивачем до Львівської митниці 12.07.2024 було подано електронні митні декларації № 3509U4 та № 24UA10U7. Митна вартість товарів була визначена декларантом за ціною контракту (основний метод) відповідно до ст. ст. 49, 57, 58 Митного кодексу України.

При проведенні декларування, на думку позивача, вантажу числове значення заявленої декларантом митної вартості підтверджувалось наданими наступними документами та відомостями:

- зовнішньоекономічний контракт № 0204/24 від 02.04.2024;

- рахунок проформа (proforma invoice) продавця № JKIN24E077 від 11.04.2024;

- рахунок фактура (invoice) продавця № JKIN24E077AB від 10.05.2024;

- пакувальний лист № JKIN24E077AB від 10.05.2024;

- сертифікат якості № РСС24 від 04.05.2024;

- коносамент № COSL від 16.05.2024;

- автотранспортна накладна CMR OOLU0391068 від 10.07.2024;

- автотранспортна накладна CMR TLLU2806014 від 10.07.2024;

- сертифікат про походження товару № 24C3301 А1259/00260 від 10.05.2024;

- платіжна інструкція в іноземній валюті № 157 від 12.04.2024;

- договір про надання транспортно-експедиторського обслуговування № 08/07 від 08.07.2024;

- договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 20-06-23/10-1 від 20.06.2023;

- договір про надання транспортно-експедиторського обслуговування № 08/07-1 від 08.07.2024

- заявка на перевезення № 04-07-24/1 від 08.07.2024;

- заявка на перевезення № 04-07-24/2 від 08.07.2024;

- заявка на перевезення № 08/07 від 08.07.2024;

- заявка на перевезення № 08/0-1 від 08.07.2024;

- довідка про підтвердження вартості перевезення № 09-07/1 від 09.07.2024;

- довідка про підтвердження вартості перевезення № 09-07/2 від 09.07.2024;

- довідка про підтвердження вартості перевезення № 2 від 11.07.2024;

- довідка про підтвердження вартості перевезення № 11/07 від 11.07.2024;

- рахунок на оплату транспортних послуг № 150 від 10.07.2024;

- рахунок на оплату транспортних послуг № 39 від 12.07.2024;

- рахунок на оплату транспортних послуг № 149 від 12.07.2024;

- рахунок на оплату транспортних послуг № 49/3004 від 12.07.2024;

- страховий поліс PYIE00032120 від 10.05.2024

- митні декларації країни відправлення № 00002528, № 00002529, №00002530 від 13.05.2024.

12.07.2024 декларанту надійшло повідомлення митного органу про вимогу щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

12.07.2024 декларант надіслав митному органу наявні у нього додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів:

- висновок судового експерта Білобрана С.З. від 12.07.2024 № 24/1/152 із додатками до нього;

- договір експедирування вантажів № ГС/04 в міжнародному та внутрішньому сполученні від 04.02.2022;

- договір № 01-03-2024 від 01.03.2024 про надання транспортно-експедиторських послуг;

- електронними повідомленнями декларанта № 219/1 та № 226/1 від 12.07.2024 митницю було повідомлено про відмову від надання інших додаткових документів для підтвердження заявленої

12.07.2024 декларанту надійшло рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100371/1 від 12.07.2024, та відмова у митному оформленні № UA209230/2024/002397 за ЕМД № 24UA09U4.

Даним рішенням для коригування митної вартості відповідачем застосовано метод 2а (ст. 59 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару № 1 слугувала МД №UA100430/ від 18.01.2024, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Перкарбонат натрію в первинних формах (в гранулах) «SODIUM PERCARBONATE») становить 1,02 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.

12.07.2024 декларанту надійшло рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100372/1 від 12.07.2024, та відмова у митному оформленні № UA209230/2024/002397 за ЕМД № 24UA10U7. Даним рішенням для коригування митної вартості товару № 1 відповідачем застосовано метод 2г (ст. 64 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA022541 від 29.01.2024, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Тетраацетилетилендіамін) становить 4.79 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось; для коригування митної вартості товару № 2 застосовано метод 2а (ст. 59 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA/280410 від 18.01.2024, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Перкарбонат натрію 6 первинних формах (в гранулах):»SODIUM PERCARBONATE») становить 1,02 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.

ТзОВ «КАРАПУЗ» не погодилось із вище вказаними рішеннями Львівської митниці про коригування митної вартості товарів та оскаржило їх до Державної митної служби України скаргами № 112/24 та № 113/24 від 05.08.2024.

За результатами розгляду вище вказаних скарг рішеннями Державної митної служби України № 15/15-02-02/13/4669 від 03.09.2024 та № 15/15-02-02/13/4670 від 03.09.2024 за участю Ради бізнес-омбудсмена, було частково задоволено скарги позивача, скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 12.07.2024 №UA209000/2024/100371/1 та від 12.07.2024 №UA209000/2024/100372/1, та зобов`язано Львівську митницю прийняти нові рішення відповідно до законодавства.

ДМС України у своїх обох рішеннях від 03.09.2024 вказала однакові наступні підстави скасування рішень про коригування митної вартості: на порушення вимог ст. 55 Митного кодексу України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, у графі 33 Рішення не наведено належних та обґрунтованих підстав для неможливості визнання заявленої декларантом за ЕМД митної вартості товару та не зазначено докладної інформації, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості за резервним методом, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Також вище вказаними рішеннями Держмитслужби додатково інформовано позивача, що відповідно до ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, він має право подати до митниці додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, в т.ч. з урахуванням викладених зауважень ДМСУ.

06.09.2024 ТзОВ «КАРАПУЗ» отримало від Львівської митниці повідомлення про скасування вищевказаних рішень та отримало нові рішення від 06.09.2024 №209000/2024/100452/3 та від 06.09.2024 №UA209000/2024/100453/3.

Вважаючи, що відповідачем протиправно прийнято рішення про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Порядок визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України.

Згідно з ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ст. 374 Митного кодексу України товари, які ввозяться громадянами на митну територію України, підлягають оподаткуванню в порядку та на умовах, визначених законами України.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 2 ст. 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч. 2 ст. 54 МК України).

Як уже зазначалося, декларантом одночасно із митними деклараціями було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний основний метод її визначення за ціною договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Також, відповідно до положень ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частиною 1 ст. 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 1 ст. 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 Митного кодексу України).

Згідно з правилами ч. ч. 3-6 ст. 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України).

Згідно з п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, серед іншого, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі витрати (складові митної вартості) не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Як встановлено з матеріалів справи, декларантом надано до митного органу низку документів, що дають змогу митному органу визначити митну вартість товарів: первинно з митними деклараціями, за якими було відмовлено у випуску товарів та на вимогу митниці. Зауваження митниці до поданих документів не стосується числових значень складових митної вартості та були спростовані документами, що подані до митного контролю та додатково разом з заявами в порядку ст. 55 Митного кодексу України.

Таким чином, на переконання суду, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2021 у справі №815/3976/16, а також в постановах Верховного Суду у справах №821/1617/17 від 14.08.2018, №815/6827/17 від 29.01.2019, №804/2256/16 від 12.11.2021, №1/380/2019/002016 від 04.11.2021, №480/3558/19 від 17.11.2021, у яких суд прийшов до висновку, що витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі - Правила), встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, яка врахована судом при ухваленні даного рішення, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Суд враховує, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У вказаному випадку, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору.

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи зобов`язані здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, чітко визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Щодо рішення про коригування митної вартості від 06.09.2024 №UA209000/2024/100452/3, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості від 06.09.2024 № UA209000/2024/100452/3 відповідач зазначив, що ч. 02 ст. VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі встановлено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до ч. 1 п. 2 Приміток до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що "дійсна вартість" може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими "дійсної вартості", а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Проведеним аналізом поставок, що надходили на адресу інших імпортерів (безпосередньо від виробника товару за прямими контрактами) встановлено оформлення аналогічного товару із вищою фактурною та відповідно митною вартістю МД 24UA1009 від 18.01.2024. Документально підтверджені обґрунтування щодо змін ринкових, конкурентних умов чи інших обставин - декларантом не надано.

Суд відзначає, що факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за відмінною вартістю, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.

Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17 та від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Одним із додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наданих декларантом митному органу в процесі здійснення митного контролю за ВМД від 12.07.2024 № 24UA094, був висновок судового експерта Білобрана С.3. від 12.07.2024 № 24/1/152. Із цього документу слідує, що експертом було отримано підтвердження дійсності задекларованих цін товарів, що оцінюються, від виробника цих товарів Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd. Також експертом було здійснено порівняльний аналіз цін аналогічної продукції на ринку країни виробника Китаю, із якого слідує, що рівень цін товарів, що оцінюються, відповідає ринковому рівню цін у порівнянні з аналогічною продукцією.

Відповідач не надав детального аналізу ринкових цін щодо конкретного товару на ринку від різних виробників або висновок експерта, який б підтвердив цю обставину.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг № 150 від 10.07.2024 містить пункт витрат "експедиційне обслуговування на митній території України" (1250 грн.). Однак, відповідні витрати щодо транспортно-експедиційних послуг поза територією України в рахунку відсутні з чого можна зробити висновок, що відповідна сума стосується послуг на всьому маршруті переміщення вантажу. Таким чином, при розрахунку належних до сплати митних платежів не включено до митної вартості товару відповідну 2 частину витрат щодо оплати транспортно-експедиційних послуг.

Відповідно до пояснень ПП «АСТАРТА» від 23.07.2024 № 23-07/1 експедиційне обслуговування (на митній території України) - це винагорода експедитора за організацію розвантаження та обробки контейнерів у порту Гданськ. Ця робота полягає у організації та координації дій безпосередніх виконавців, які знаходяться у порту Гданськ та відбувається у віддаленому режимі із офісу експедитора в Україні. Для виконання цієї роботи працівник експедитора весь час знаходиться в Україні, фізично за межі митної території не виїжджає, тому місце виникнення винагороди експедитора це митна територія України. Сума «Вантажно-розвантажувальні роботи за межами митної території України 1 посл. 54666,00 грн.» - це компенсація вартості послуг безпосередніх виконавців у порту Гданськ, Польща. Тому місце виникнення цієї витрати за межами митної території України.

У ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України зазначений вичерпний перелік витрат, які мають додаватися до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті при визначенні митної вартості товарів. Така витрата як «Експедиційне обслуговування (на митній території України)» відсутня у вказаному переліку.

Відповідно до ч. 11 ст. 58 Митного кодексу України зазначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Тому, при визначенні митної вартості товарів, що оцінюються, декларант не повинен був включати до її складу таку складову, як «Експедиційне обслуговування (на митній території України)».

Окрім цього, відповідачем у оскарженому рішенні зазначено, що згідно наданої до митного контролю СМR від 07.10.2024 NOOLU0391068 у графах 16 та 23 зазначено, що перевізником товару являється PE ABRAMCHUK RUSLAN, разом з тим до митного оформлення декларантом надано рахунок-фактуру про транспортні витрати від 12.07.2024 №39, згідно якої виконавцем по доставці товару являється ФОП ОСОБА_1 . Будь-який договір доручення чи інший посередницький договір між вищезазначеними суб`єктами, декларантом митному органу не надавався, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення а відповідно числового значення рівня митної вартості товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Отже, залучення експедитором третьої особи перевізника повністю відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності, договірним відносинам позивача з експедитором та положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

З метою виконання умов договору між позивачем та експедитором про надання транспортно-експедиційних послуг експедитором ФОП ОСОБА_1 залучено до транспортування товару перевізника ОСОБА_2 .

Наведене дає підстави для висновку, що позивач не здійснював ніяких взаємовідносин з вказаними перевізниками.

У зв`язку з тим, що позивач мав взаємовідносини саме з експедитором ФОП ОСОБА_1 до митниці було подано рахунок-фактуру про транспортні витрати від 12.07.2024 №39. Позивач не укладав ніяких угод з перевізником ОСОБА_2 , не є стороною в цих угодах, тому і надати будь-які документи від імені перевізника, не мав можливості.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що розмір транспортних витрат не пропорційно розбитий відносно всього кілометражу (відстань по іноземній території 744 км, а вартість 47371,38 грн. - що становить 63,67 грн./км, відстань по території України 288 км, а вартість 31580,92 грн. - що становить 109,65 грн./км). Методичними рекомендаціями з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65 (далі - Методичні рекомендації), визначено єдині засади формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті. Пунктом 49 розділу VI Методичних рекомендацій "Облік і калькулювання собівартості перевезень визначено: "Вартість пально-мастильних та інших експлуатаційних матеріалів, витрачених на здійснення певних видів перевезень включається до їх собівартості за прямою ознакою. Якщо деякі мастильні та інші експлуатаційні матеріали неможливо віднести до певних видів перевезень, їх вартість включається у собівартість окремих об`єктів калькулювання шляхом 5 розподілу пропорційно до вартості витраченого пального". Пунктом 51 Методичних рекомендацій аналогічний підхід застосовано до розподілу амортизаційних відрахувань. Таким чином, очевидним є факт, що рахунок від 12.07.2024 № 39 містить відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та після його перетину, які сформовані з порушенням принципів пропорційного розподілу.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення», вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Вказане свідчить, що встановлення цін у господарських правовідносинах відбувається на основі вільної самостійності їх учасників, що надає можливість суб`єкту підприємництва самостійно встановлювати та обраховувати вартість товарів або послуг, окрім випадків державного регулювання цін на певні товари/послуги, у встановленому законодавством порядку та випадках.

Відносини із вартості перевезення вантажу автомобільним транспортом як за межами України, так і на території України, не є предметом державного цінового регулювання.

Суд не враховує доводи відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносини при встановленні вартості перевезень методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65, оскільки вказаний наказ має лише рекомендаційний, а не обов`язковий характер, та може застосовуватися перевізниками для цілей планування, ведення обліку i калькулювання собівартості перевезень вантажів i пасажирів, робіт i послуг для забезпечення ведення бухгалтерського обліку.

Посилання відповідача на положення п. 49 (витрати по пальному) та п. 51 (амортизаційні витрати) вказаних методичних рекомендацій є також безпідставними, оскільки вказані витрати є лише деякими із складових частин витрат, які можуть включатися до собівартості перевезення, а не вартістю (ціною) перевезення, в розумінні вартості наданої послуги за контрактом (договором), яка може бути відмінною від собівартості перевезення, та може включати в себе не тільки собівартість перевезення, а й інші додаткові складники (прибуток, торгівельна націнка, податки тощо), а тому вказані обставини ніяким чином не спростовують правильність формування перевізниками вартості такого перевезення, або необґрунтованості покладення позивачем вказаних витрат в складову частину вартості задекларованого товару.

Окрім цього, відповідачем у оскарженому рішенні зазначено, що до митного оформлення декларантом надано договір перевезення від 08.07.2023 №08/07, у якому відсутні сторінки з п. 2.3 по п. 11.11, що не дає змоги митному органу впевнитись у достовірності витрат понесених покупцем на перевезення вантажу автомобільним транспортом до митного кордону України, в свою чергу повноті розрахунку митної вартості товарів.

Суд зазначає, що до електронних копій ВМД, що подаються декларантом в електронному вигляді, Державною митною службою України встановлені обмеження щодо максимально допустимого об`єму файлів, які додані до такої ВМД та які можуть бути прийняті до бази даних митниці, а також великого обсягу інших документів, які були прикріплені до цієї ВМД, декларантом до ВМД від 12.07.2024 № 24UA09U4 було додано лише перший та останній аркуш договору про перевезення від 08.07.2023 № 08/07.

Проаналізувавши зміст вказаного документу, суд висновує про те, що відсутність у митного органу на момент здійснення митного оформлення товарів за ВМД від 12.07.2024 №24UA09U4 сторінок з п. 2.3 по п. 11.11 договору перевезення від 08.07.2023 №08/07 жодним чином не вплинула на числове значення митної вартості товарів.

Окрім цього, для підтвердження того факту, що декларантом до складу митної вартості товарів, що оцінюються, у повному включено витрату на транспортування товарів за межами митної території України до пункту ввезення товарів на митну територію України, було надано лист ФОП ОСОБА_1 № 3 від 29.07.2024; рахунок ФОП ОСОБА_3 № 48 від 11.07.2024; платіжна інструкція № 4370 від 16.07.2024; платіжна інструкція № 4556 від 02.08.2024; акт про надання послуг № 39 від 15.07.2024.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено: У графі «номер інвойсу» митної декларації країни відправлення від 13.05.2024 №00002528 зазначено інвойс за № JKIN24E077B1. Проте до митного оформлення декларантом надано інвойс №JKIN24E077AВ. - зазначена проформа-інвойс містить інформацію про номер рахунку НОМЕР_1 відмінний від рахунку 82, який зазначено в розділі 21 «Банківські реквізити продавця» договору купівлі продажу від 02.04.2024 №0204/24.

ТзОВ «КАРАПУЗ» звернулося до продавця Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd щодо надання пояснень стосовно інформації, яка міститься у митних деклараціях №00002528, № 00002529, № 00002530 від 13.05.2024.

Продавець у листі від 10.09.2024 зазначив таке. Відповідно до митного законодавства КНР, в графі «номер контракту» експортної митної декларації вказується номер документа, який був підставою для оформлення цієї експортної декларації. Відповідно до логістичних та виробничих умов продавця, партія товару, замовлена за інвойсом-проформою JKIN24E077 від 11.04.2024, складалася з 3 частин. Після отримання передоплати від ТзОВ «КАРАПУЗ», з метою підготовки товару до відвантаження та його подальшого експортного оформлення, 15.04.2014 р. на кожну з цих частин були складені специфікації-деталь: JKIN24E077A, JKIN24E077B1, JKIN24E077B2 (додаток 59). Ці документи були підставою для оформлення експортних митних декларацій 00002528, 00002529, 00002530 від 13.05.2024, а їх реквізити вказані у відповідних графах експортних декларацій.

Так, митна декларація країни відправлення в розумінні ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України її декларант може подати за власним бажанням.

Крім того, згідно з п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Більше того, позивач не може впливати на заповнення експортної декларації і тому подає її митниці в такому вигляді, в якому отримує від відправника.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказане зауваження митного органу жодним чином не впливає на числові значення митної вартості товару.

ТзОВ «КАРАПУЗ» отримало роз`яснення від продавця Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd (лист від 25.09.2024) стосовно відомостей щодо банківських реквізитів, вказаних ним у проформі-інвойсі від 11.04.2024 № JKIN24E077. Так, продавець пояснює, що він має декілька рахунків, відкритих у різних банках, тому у рахунку-проформі був вказаний один із таких рахунків. Однак, у наданих ТзОВ «КАРАПУЗ» платіжних інструкціях в іноземній валюті від 12.04.2024 № 157 та від 16.07.2024 № 172 про здійснення платежу відповідно до проформи-інвойсу від 11.04.2024 № JKIN24E077 зазначено, що такі платежі здійснено на рахунок продавця 82 - саме той, що було вказано в розділі 21 «Банківські реквізити продавця» Договору № 204/24 від 02.04.2024, що підтверджує отримання платежів від ТОВ «КАРАПУЗ» на банківський рахунок продавця 82, що вказаний у договорі.

Окрім цього, відповідачем у оскарженому рішенні зазначено, що наданий до митного оформлення інвойс від 10.05.2024 NJKIN24E077АВ не містить посилання на договір купівлі-продажу від 02.04.2024 №0204/24, що не дає можливості встановити його приналежність до цього Договору.

Політикою Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co.,Ltd не передбачено необхідності зазначення у комерційних інвойсах посилань на договори купівлі-продажу.

Затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено.

Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що комерційний інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

У спірному випадку, позивач надав рахунок-фактуру (інвойс), що містив всю необхідну інформацію для підтвердження числових даних, заявленої митної вартості.

Отже, суд дійшов висновку, що відсутність посилання на Договір купівлі продажу від 02.04.2024 №0204/24 на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не може вважатися невідповідністю поданих до митного оформлення документах, а тому не може бути підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено таке. Відповідно до роз`яснень, наведених у Компендіумі з митного оцінювання Всесвітньої митної організації, до транспортних витрат повинні включатись всі витрати, пов`язані з перевезенням товарів або що є умовою їх перевезення, незалежно від того, чи є вони основними чи непрямими витратами, понесеними в зв`язку з переміщенням товарів до місця ввезення на митну територію України, тобто які є суттєвим етапом усієї транспортної операції. При цьому, відповідно до інформації, наявної на офіційному сайті в мережі Інтернет (www.searates.com), товар у контейнері № OOLU0391068 слідував за маршрутом порт Ningbo, Китай - порт Gdansk, Польща, де був вивантажений 03.07.2024. Відповідно до наявної в СMR від 10.07.2024 NOOLU0391068 інформації товар завантажено на вантажний транспортний засіб 10.07.2024 для подальшого транспортування в Україну. Отже, з 03.07.2027 по 09.07.2024 в порту Gdansk, Польща здійснювалось розвантаження, перевантаження контейнера, а також надавались інші, пов`язані з транспортуванням послуги, зокрема портові (зберігання, обробка вантажу, зважування тощо). Разом з тим, відомості про такі послуги та їх числові значення відсутні в поданих експедитором документах, що свідчить про неповноту включення до заявленої декларантом митної вартості товару усіх її складових, визначених п. п. 5, 6 ч. 10 ст. 58 Кодексу.

ТОВ «КАРАПУЗ» отримало роз`яснення від експедитора ТОВ «АСТАРТА» стосовно вартості зберігання морського контейнеру OOLU0391068 у порту Гданськ, Польща.

Так, морський контейнер OOLU0391068 було вивантажено із судна на плац 04.07.2024, а 08.07.2024 цей контейнер було вивезено з порту Гданськ до складу експедитора для його перевантаження у вантажні автомобілі. Відповідно до тарифів Baltic Hub Standard Tariff. (Пункт 1.5.7), дозволяється безкоштовне зберігання контейнерів в порту 5 днів. За зберігання вантажу у морському контейнері OOLU0391068 на складі експедитора додаткової оплати не було.

Окрім цього, для підтвердження того факту, що декларантом до складу митної вартості товарів, що оцінюються, у повному включено витрату на транспортування товарів за межами митної території України до пункту ввезення товарів на митну територію України, було надано лист ФОП ОСОБА_1 № 3 від 29.07.2024; рахунок ФОП ОСОБА_3 № 48 від 11.07.2024; платіжна інструкція № 4370 від 16.07.2024; платіжна інструкція № 4556 від 02.08.2024; акт про надання послуг № 39 від 15.07.2024.

Окрім цього, відповідачем у оскарженому рішенні зазначено, що відповідно до розділу 8 Договору до митного оформлення декларантом надані сертифікати аналізу з наявним в графі «Висновок» (Conclusion) QR-кодом, який дає можливість перевірити достовірність зазначеної в них інформації. Однак електронні сертифікати аналізу, які відкриваються після сканування QR-коду містять інформацію про дату вироблення, термін дії, дату та час складання звіту відмінну від наявної в їхніх паперових варіантах, що може свідчити про наявність ознак підробки наданих сертифікатів.

ТзОВ «КАРАПУЗ» звернулося до продавця Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd щодо надання пояснень, чому відомості в електронній і паперовій версіях цього документа відрізняються в частині інформації про дату вироблення, терміну дії, дати та часу складання, та отримав відповідь (лист від 11.09.2024), що продавець не вбачає різниці між паперовою та електронною версіями.

Більше того, позивач не може впливати на заповнення сертифікатів аналізу і тому подає їх митниці в такому вигляді, в якому отримує від продавця.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказане зауваження митного органу жодним чином не впливає на числові значення митної вартості товару.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено: нопія експортної митної декларації країни відправлення від 13.05.2024 №00002528 містить інформацію про торговельну марку «Jinke». Проте така інформація не заявлена декларантом у графі 31 ЕМД від 12.07.2024 № 24UA0904, хоча наявність/відсутність торговельної марки має безпосередній вплив на формування ціни товарів.

Суд зазначає, що згідно з п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Більше того, позивач не може впливати на заповнення експортної декларації і тому подає її митниці в такому вигляді, в якому отримує від відправника.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказане зауваження митного органу жодним чином не впливає на числові значення митної вартості товару

Суд висновує про те, що відповідно до вимог Митного кодексу України документи, що підтверджують виробника товару та ТМ, не є документами, що підтверджують митну вартість.

Також слід зазначити, що відповідно до умов контракту ціна товару не поставлена в залежність від якості товару.

Тож ненадання продавцем документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, може свідчити про невиконання продавцем умов контракту, в частині надання сертифікату, проте не може свідчити про заниження митної вартості.

Слід зазначити, що виконання чи не виконання умов договору виходить з договірних правовідносин між позивачем як покупцем та продавцем.

В свою чергу, Львівська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17. До того ж, обставини щодо ненадання сертифікату якості та документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) продавцем умов договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18.

Щодо рішення про коригування митної вартості від 06.09.2024 №UA209000/2024/100453/3, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості від 06.09.2024 № UA209000/2024/100453/3 відповідач зазначив, що ч. 2 ст. VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі встановлено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до ч. 1 п. 2 Приміток до статті VII ГАТТ, сумісним зі статтею VII було б припущення, що "дійсна вартість" може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими "дійсної вартості", а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Проведеним аналізом поставок, що надходили на адресу інших імпортерів (безпосередньо від виробника товару за прямими контрактами) встановлено оформлення аналогічного товару № 2 із митною вартістю МД 24UA 1009 від 18.01.2024. Документально підтверджені обґрунтування щодо змін ринкових, конкурентних умов чи інших обставин - декларантом не надано.

Суд відзначає, що факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за відмінною вартістю, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.

Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17 та від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Одним із додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наданих декларантом митному органу в процесі здійснення митного контролю за ВМД від 12.07.2024 № 24UA094, був висновок судового експерта Білобрана С.3. від 12.07.2024 № 24/1/152. Із цього документу слідує, що експертом було отримано підтвердження дійсності задекларованих цін товарів, що оцінюються, від виробника цих товарів Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd. Також експертом було здійснено порівняльний аналіз цін аналогічної продукції на ринку країни виробника Китаю, із якого слідує, що рівень цін товарів, що оцінюються, відповідає ринковому рівню цін у порівнянні з аналогічною продукцією.

Відповідач не надав детального аналізу ринкових цін щодо конкретного товару на ринку від різних виробників або висновок експерта, який б підтвердив цю обставину.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено: Рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг № 149 від 10.07.2024 містить пункт витрат "експедиційне обслуговування на митній території України" (1250 грн.). Однак, відповідні витрати щодо транспортно-експедиційних послуг поза територією України в рахунку відсутні з чого можна зробити висновок, що відповідна сума стосується послуг на всьому маршруті переміщення вантажу. Таким чином, при розрахунку належних до сплати митних платежів не включено до митної вартості товару відповідну 2 частину витрат щодо оплати транспортно-експедиційних послуг.

У ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України зазначений вичерпний перелік витрат, які мають додаватися до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті при визначенні митної вартості товарів. Така витрата як «Експедиційне обслуговування (на митній території України)» відсутня у вказаному переліку.

Відповідно до ч. 11 ст. 58 Митного кодексу зазначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Тому, при визначенні митної вартості товарів, що оцінюються, декларант не повинен був включати до її складу таку складову, як «Експедиційне обслуговування (на митній території України)».

Окрім цього, відповідачем у оскарженому рішенні зазначено, що згідно наданої до митного контролю CMR від 10.07.2024 NTLLU2606014 у графах 16 та 23 зазначено що перевізником товару являється PE CHESAK VALERII, разом з тим до митного оформлення декларантом надано рахунок-фактуру про транспортні витрати від 12.07.2024 № 49/3004, згідно якої виконавцем по доставці товару являється ФОП ОСОБА_4 . Будь-який договір доручення чи інший посередницький договір між вищезазначеними суб`єктами, декларантом митному органу не надавався, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення а відповідно числового значення рівня митної вартості товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Отже, залучення експедитором третьої особи перевізника повністю відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності, договірним відносинам позивача з експедитором та положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

З метою виконання умов договору між позивачем та експедитором про надання транспортно-експедиційних послуг експедитором ФОП ОСОБА_4 залучено до транспортування товару перевізника PE CHESAK VALERII.

Наведене зумовлює висновок, що позивач не здійснював ніяких взаємовідносин з вказаними перевізниками.

У зв`язку з тим, що позивач мав взаємовідносини саме з експедитором ФОП ОСОБА_4 до митниці було подано акт про надання послуг від 15.07.2024 №49/3004. Позивач не укладав ніяких угод з перевізником PE CHESAK VALERII, не є стороною в цих угодах, тому і надати будь-які документи від імені перевізника, не мав можливості.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що розмір транспортних витрат не пропорційно розбитий відносно всього кілометражу (відстань по іноземній території 744 км, а вартість 48875,7 грн. - що становить 65,69 грн./км, відстань по території України 527 км, а вартість 38849,1 грн. - що становить 73,71 грн./км). Методичними рекомендаціями з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65 (далі - Методичні рекомендації), визначено єдині засади формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті. Пунктом 49 розділу VI Методичних рекомендацій "Облік і калькулювання собівартості перевезень" визначено: "Вартість пально-мастильних та інших експлуатаційних матеріалів, витрачених на здійснення певних видів перевезень включається до їх собівартості за прямою ознакою. Якщо деякі мастильні та інші експлуатаційні матеріали неможливо віднести до певних видів перевезень, їх вартість включається у собівартість окремих об`єктів калькулювання шляхом розподілу пропорційно до вартості витраченого пального". Пунктом 51 Методичних рекомендацій аналогічний підхід застосовано до розподілу амортизаційних відрахувань. Таким чином, очевидним є факт, що рахунок від 12.07.2024 № 49/3004 містить відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та після його перетину, які сформовані з порушенням принципів пропорційного розподілу.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Вказане свідчить, що встановлення цін у господарських правовідносинах відбувається на основі вільної самостійності їх учасників, що надає можливість суб`єкту підприємництва самостійно встановлювати та обраховувати вартість товарів або послуг, окрім випадків державного регулювання цін на певні товари/послуги, у встановленому законодавством порядку та випадках.

Відносини із вартості перевезення вантажу автомобільним транспортом як за межами України, так і на території України, не є предметом державного цінового регулювання.

Суд не враховує доводи відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносини при встановленні вартості перевезень методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 №65, оскільки вказаний наказ має лише рекомендаційний, а не обов`язковий характер, та може застосовуватися перевізниками для цілей планування, ведення обліку i калькулювання собівартості перевезень вантажів i пасажирів, робіт i послуг для забезпечення ведення бухгалтерського обліку.

Посилання відповідача на положення п. 49 (витрати по пальному) та п. 51 (амортизаційні витрати) вказаних методичних рекомендацій є також безпідставними, оскільки вказані витрати є лише деякими із складових частин витрат, які можуть включатися до собівартості перевезення, а не вартістю (ціною) перевезення, в розумінні вартості наданої послуги за контрактом (договором), яка може бути відмінною від собівартості перевезення, та може включати в себе не тільки собівартість перевезення, а й інші додаткові складники (прибуток, торгівельна націнка, податки тощо), а тому вказані обставини ніяким чином не спростовують правильність формування перевізниками вартості такого перевезення, або необґрунтованості покладення позивачем вказаних витрат в складову частину вартості задекларованого товару.

Окрім цього, відповідачем у оскарженому рішенні зазначено, що до митного оформлення декларантом надано договір перевезення від 08.07.2023 №08/07, у якому відсутні сторінки з п. 2.3 по п. 11.11, що не дає змоги митному органу впевнитись у достовірності витрат понесених покупцем на перевезення вантажу автомобільним транспортом до митного кордону України, в свою чергу повноті розрахунку митної вартості товарів.

Суд зазначає, що до електронних копій ВМД, що подаються декларантом в електронному вигляді, Державною митною службою України встановлені обмеження щодо максимально допустимого об`єму файлів, які додані до такої ВМД та які можуть бути прийняті до бази даних митниці, а також великого обсягу інших документів, які були прикріплені до цієї ВМД, декларантом до ВМД від 12.07.2024 № 24UA09U4 було додано лише перший та останній аркуш договору про перевезення від 08.07.2023 № 08/07.

Проаналізувавши зміст вказаного документу, суд висновує про те, що відсутність у митного органу на момент здійснення митного оформлення товарів за ВМД від 12.07.2024 №24UA09U4 сторінок з п. 2.3 по п. 11.11 договору перевезення від 08.07.2023 №08/07 жодним чином не вплинула на числове значення митної вартості товарів.

Окрім цього, для підтвердження того факту, що декларантом до складу митної вартості товарів, що оцінюються, у повному включено витрату на транспортування товарів за межами митної території України до пункту ввезення товарів на митну територію України, було надано платіжну інструкцію № 4371 від 16.07.2024; платіжну інструкцію № 4481 від 26.07.2024; акт про надання послуг № 49/3004 від 15.07.2024.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що у графі «номер інвойсу» митної декларації країни відправлення від 13.05.2024 №00002530 зазначено інвойс за № JKIN24E077A. Проте до митного оформлення декларантом надано інвойс №JKIN24E077AB. У графі «номер інвойсу» митної декларації країни відправлення від 13.05.2024 №00002529 зазначено інвойс за № JKIN24E077B2. Проте до митного оформлення декларантом надано інвойс NJKIN24E077AB.

ТОВ «КАРАПУЗ» звернувся до продавця Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd щодо надання пояснень стосовно інформації, яка міститься у митних деклараціях №00002528, № 00002529, № 00002530 від 13.05.2024.

Продавець у листі від 10.09.2024 зазначив таке.

Відповідно до митного законодавства КНР, в графі «номер контракту» експортної митної декларації вказується номер документа, який був підставою для оформлення цієї експортної декларації. Відповідно до логістичних та виробничих умов продавця, партія товару, замовлена за інвойсом-проформою JKIN24E077 від 11.04.2024, складалася з 3 частин. Після отримання передоплати від ТОВ «КАРАПУЗ», з метою підготовки товару до відвантаження та його подальшого експортного оформлення, 15.04.2014 р. на кожну з цих частин були складені специфікації-деталь: JKIN24E077A, JKIN24E077B1, JKIN24E077B2 (додаток 59). Ці документи були підставою для оформлення експортних митних декларацій 00002528, 00002529, 00002530 від 13.05.2024, а їх реквізити вказані у відповідних графах експортних декларацій. Зазначена проформа-інвойс містить інформацію про номер рахунку 02 відмінний від рахунку 82, який зазначено в розділі 21 «Банківські реквізити продавця» Договору купівлі продажу від 02.04.2024 №0204/24.

Так, митна декларація країни відправлення в розумінні ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України її декларант може подати за власним бажанням.

Крім того, згідно з п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Більше того, позивач не може впливати на заповнення експортної декларації і тому подає її митниці в такому вигляді, в якому отримує від відправника.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказане зауваження митного органу жодним чином не впливає на числові значення митної вартості товару.

ТзОВ «КАРАПУЗ» отримало роз`яснення від продавця Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd (лист від 25.09.2024) стосовно відомостей щодо банківських реквізитів, вказаних ним у проформі-інвойсі від 11.04.2024 № JKIN24E077. Так, продавець пояснює, що він має декілька рахунків, відкритих у різних банках, тому у рахунку-проформі був вказаний один із таких рахунків. Однак, у наданих ТзОВ «КАРАПУЗ» платіжних інструкціях в іноземній валюті від 12.04.2024 № 157 та від 16.07.2024 № 172 про здійснення платежу відповідно до проформи-інвойсу від 11.04.2024 № JKIN24E077 зазначено, що такі платежі здійснено на рахунок продавця 82 - саме той, що було вказано в розділі 21 «Банківські реквізити продавця» Договору № 204/24 від 02.04.2024, що підтверджує отримання платежів від ТОВ «КАРАПУЗ» на банківський рахунок продавця 82, що вказаний у договорі.

Окрім цього, відповідачем у оскарженому рішенні зазначено, що наданий до митного оформлення інвойс від 10.05.2024 NJKIN24E077АВ не містить посилання на договір купівлі-продажу від 02.04.2024 №0204/24, що не дає можливості встановити його приналежність до цього договору.

Політикою Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd не передбачено необхідності зазначення у комерційних інвойсах посилань на договори купівлі-продажу.

Затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено.

Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що комерційний інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

У спірному випадку, позивач надав рахунок-фактуру (інвойс), що містив всю необхідну інформацію для підтвердження числових даних, заявленої митної вартості.

Отже, суд дійшов висновку, що відсутність посилання на договір купівлі-продажу від 02.04.2024 №0204/24 на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не може вважатися невідповідністю поданих до митного оформлення документах, а тому не може бути підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.

Окрім цього, відповідачем у оскарженому рішенні зазначено, що відповідно до розділу 8 договору до митного оформлення декларантом надані сертифікати аналізу з наявним в графі «Висновок» (Conclusion) QR-кодом, який дає можливість перевірити достовірність зазначеної в них інформації. Однак, електронні сертифікати аналізу, які відкриваються після сканування QR-коду містять інформацію про дату вироблення, термін дії, дату та час складання звіту відмінну від наявної в їхніх паперових варіантах, що може свідчити про наявність ознак підробки наданих сертифікатів.

ТзОВ «КАРАПУЗ» звернувся до продавця Zhejiang Jinke Household Chemical Materials Co., Ltd щодо надання пояснень, чому відомості в електронній і паперовій версіях цього документа відрізняються в частині інформації про дату вироблення, терміну дії, дати та часу складання, на що отримав відповідь (лист від 11.09.2024), що продавець не вбачає різниці між паперовою та електронною версіями.

Більше того, позивач не може впливати на заповнення сертифікатів аналізу і тому подає їх митниці в такому вигляді, в якому отримує від продавця.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказане зауваження митного органу жодним чином не впливає на числові значення митної вартості товару.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні зазначено: копії експортних митних декларацій країни відправлення від 13.05.2024 №№ 00002529, 00002530 містять інформацію про торговельну марку «Jinke». Проте така інформація не заявлена декларантом у графі 31 ЕМД від 12.07.2024 №24UA1007, хоча наявність/відсутність торговельної марки має безпосередній вплив на формування ціни товарів.

Суд зазначає, що згідно з п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Більше того, позивач не може впливати на заповнення експортної декларації і тому подає її митниці в такому вигляді, в якому отримує від відправника.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказане зауваження митного органу жодним чином не впливає на числові значення митної вартості товару

Суд висновує про те, що відповідно до вимог Митного кодексу України документи, що підтверджують виробника товару та ТМ, не є документами, що підтверджують митну вартість.

Також слід зазначити, що відповідно до умов контракту ціна товару не поставлена в залежність від якості товару.

Тож ненадання продавцем документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, може свідчити про невиконання продавцем умов контракту, в частині надання сертифікату, проте не може свідчити про заниження митної вартості.

Слід зазначити, що виконання чи не виконання умов договору виходить з договірних правовідносин між позивачем як покупцем та продавцем.

В свою чергу, Львівська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17. До того ж, обставини щодо ненадання сертифікату якості та документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) продавцем умов договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18.

Щодо посилання митного органу в відзиві на позовну заяву на неподання позивачем додаткових документів до митного оформлення, суд бере до уваги таке.

Згідно п. 3. ст. 53 Митного кодексу України митний орган має право у виняткових випадках на витребування додаткових документів.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №809/872/17.

Неподання декларантом додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №826/8799/16, від 19.12.2019 у справі № 810/5295/15, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16.

Суд вважає, що твердження відповідача про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що позивач не надав витребувані відповідачем додаткових документів, адже ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

Відтак, ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Не надання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду справа № 809/857/17 від 02.03.2021; справа № 804/150/16 від 05.07.2022 .

При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення (у цьому випадку рішення про відмову у митному оформленні товару за ціною позивача); відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

У свою чергу декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 02.07.2020 справа № 803/916/17 та від 08.10.2019 справа №803/776/17.

Відповідач безпідставно поставив під сумнів митну вартість товару зазначену позивачем та, як наслідок, весь поданий перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про існування у митного органу достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару.

Щодо коригування митної вартості товару у рішенні про коригування митної вартості від 06.09.2024 № UA 209000/2024/100452/3, то суд зазначає наступне.

Згідно з п. п. 2 і 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Частиною 3 ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 Митного кодексу України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

При цьому ч. 1 ст. 64 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. 2 ст. 64 Митного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7)довільної чи фіктивної вартості.

Як свідчать матеріали справи, зі змісту оскаржуваного у даній справі рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що останнє містить відомості про митне оформлення товарів, які вже були здійснені. Джерелом інформації для коригування митної вартості: - товару № слугувала МД № UA100430/2024/280410 від 18.01.2024 де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Перкарбонат натрію в первинних формах (в гранулах): "SODIUM PERCARBONATE») становить 1,02 дол. США за кг.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за другорядним методом (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, що є порушенням вимог Митного кодексу України.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості, тому такий підхід для формування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості прямо суперечать наведеним вище положенням законодавства, що є самостійною підставою для їх скасування.

Зазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.09.2022 у справі № 1.380.2019.004890, від 21.12.2018 у справі №815/1670/17.

Крім цього, в постанові від 10.12.2020 у справі № 380/10399/20 Верховний Суд, серед іншого, сформулював правовий висновок, за яким рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм п. п. 2 і 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Суд бере до уваги, що оскаржуване рішення митного органу не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що безпідставним є коригування митної вартості товару з використанням МД № UA100430/2024/280410 від 18.01.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Проте, відповідачем не було вчинено жодних дій, що передбачені ч. 1 ст. 45 Митного кодексу України.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість задекларованих товарів, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Щодо коригування митної вартості товару у рішенні про коригування митної вартості від 06.09.2024 № UA 209000/2024/100453/3, то суд зазначає наступне.

Згідно з п. п. 2 і 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Частиною 3 ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

При цьому ч. 1 ст. 64 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. 2 ст. 64 Митного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7)довільної чи фіктивної вартості.

Як свідчать матеріали справи, зі змісту оскаржуваного у даній справі рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що останнє містить відомості про митне оформлення товарів, які вже були здійснені. Джерелом інформації для коригування митної вартості: - товару № 1 слугувала МД № UA100100/2024/022541 від 29.01.2024 де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Тетраацетилетилендіамін) становить 4,79 дол. США за кг. Джерелом інформації для коригування митної вартості: - товару № 2 слугувала МД №UA100430/2024/280410 від 18.01.2024 де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Перкарбонат натрію в первинних формах (в гранулах): «SODIUM PERCARBONATE») становить 1,02 дол. США за кг.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за другорядним методом (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, що є порушенням вимог Митного кодексу України.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості, тому такий підхід для формування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості прямо суперечать наведеним вище положенням законодавства, що є самостійною підставою для їх скасування.

Зазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.09.2022 у справі № 1.380.2019.004890, від 21.12.2018 у справі №815/1670/17.

Крім цього, в постанові від 10.12.2020 у справі № 380/10399/20 Верховний Суд, серед іншого, сформулював правовий висновок, за яким рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм п. п. 2 і 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Суд бере до уваги, що оскаржуване рішення митного органу не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що безпідставним є коригування митної вартості товару з використанням МД № UA100100/2024/022541 від 29.01.2024 та МД № UA100430/2024/280410 від 18.01.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Проте, відповідачем не було вчинено жодних дій, що передбачені ч. 1 ст. 45 МК України.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість задекларованих товарів, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах викликані безпідставними припущеннями. Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення. А Львівською митницею не обґрунтовано, яким чином вищевикладені обставини впливають на рівень митної вартості ввезеного товару.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішенням у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Враховуючи наведене, суд вважає, що під час розгляду справи, відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.

В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Окрім того, у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17 Верховний Суд зазначив наступне: «У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів».

Однак, оскаржуване рішення не містить жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Такі обставини також вказують на необґрунтованість спірного рішення при визначенні митної вартості за резервним методом, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування оскаржених рішень є підставними та підлягають задоволенню.

За наслідками розгляду справи суд висновує, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям правомірності та обґрунтованості, передбаченим п. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості від 06.09.2024 № UA 209000/2024/100452/3 та від 06.09.2024 № UA 209000/2024/100453/3, прийняті Львівською митницею.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ ВП 43971343, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карапуз» (м. Київ, вул. Грушецька, буд 9-а, 03113; ) судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень рівно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 28.05.2025.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна