Справа № 380/7713/25
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 рокусправа № 380/7713/25

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене листом за вих. №1194/1/1304ПС від 03.04.2025 року про відмову у звільненні з військової служби;

зобов`язати розглянути по суті рапорт від 16.03.2025 року про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення про звільнення.

В обґрунтування позову зазначає, що інших дорослих членів сім`ї, які б могли здійснювати догляд за хворою матір`ю, немає. Вказує, що надав відповідачу усі необхідні документи для прийняття рішення про звільнення з військової служби, однак отримав відмову.

Відповідач у відзиві зазначив, що у висновку не вказано про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та допомоги. З приводу наданого позивачем висновку (заключення) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 12.03.2025 №20, такий висновок не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою ОСОБА_2 , оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа. Серед доданих до рапорту документів міститься копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , яка являється донькою ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , який являється чоловіком ОСОБА_2 . Отже, у ОСОБА_2 є рідна донька ОСОБА_3 яка відповідно до ст. 51 Конституції України та ст.202 Сімейного кодексу України зобов`язана утримувати та піклуватися про свою непрацездатну матір. Також звертає увагу суду, що позивачем не обґрунтовано неможливості здійснювати догляд за ОСОБА_2 її чоловіком ОСОБА_4 .

У відповіді на відзив позивач зазначає, що його батько є особою пенсійного віку, а рідна сестра має посвідку на постійне проживання в російській федерації. Ані батько, ані сестра разом з ними не проживають.

Ухвалою суду від 22.04.2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Позивач звернувся до командира взводу охорони командного пункту військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 16.03.2025 року, в якому просив про звільнення з військової служби в запас відповідно до підп. «г» п.2 ч.4 та абзацу 13 п.3 ч.12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тимчасово виконуючий обов`язки начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління Військової частини НОМЕР_1 звернувся до начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 16.03.2025 року, в якому клопотав по суті рапорту головного сержанта ОСОБА_5 .

Листом від 03.04.2025 року військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що матеріали до звільнення не можуть бути реалізовані у зв`язку із наступними обставинами: відповідно до абзацу 6 Постанови Кабінету Міністрі України від 12.06.2013 №413 необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років має підтверджуватись витягом із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Зазначені документи відсутні. В матеріалах не надано підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які можуть здійснювати догляд або підтвердження того, що такі особи самі потребують постійного догляду.

Змістом спірних правовідносин є відмова у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (з наступними змінами та доповненнями; далі - Закон №2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6 ст.2 Закону №2232).

Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом тринадцятим ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991 року (з наступними змінами та доповненнями), особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на час розгляду даної справи.

Підстави для звільнення військової служби визначні у ст.26 Закону №2232.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232.

Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку із необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (абзац тринадцятий п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232).

Особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років (абзац шостий Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 (з наступними змінами та доповненнями; далі Постанова №413).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 позивача батьками є ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №376154, висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №20 від 12.03.2025 року ОСОБА_2 є особою з другою групою інвалідності та їй рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до акта №13 від 10.03.2025 року, затвердженого директором ЛКП «Варшавське 407, зі слів та свідчень сусідів за адресою АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_2 (05.05.1953), ОСОБА_1 (19.11.1974). ОСОБА_4 (26.12.1950), ОСОБА_3 (02.07.1982), ОСОБА_6 (16.02.1975), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зареєстровані, але фактично не проживають.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про шлюб від 06.08.2011 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (сестра позивача).

Окрім того, в матеріалах справи наявне наявне свідоцтво про шлюб російської федерації від 12.04.2012 року, укладений між ОСОБА_3 (сестра позивача) та ОСОБА_9 (громадянин російської федерації).

Зазначена обставина вказує на те, що перший шлюб сестри позивача із ОСОБА_6 був розірваний та вона вдруге вийшла заміж за громадянина російської федерації.

Більше того, до справи долучено посвідку на проживання сестри позивача із містом проживання Сакнкт-Петербург, Росія, а також копію її закордонного паспорта із численними відмітками прикордонної служи про виїзд її за межі України.

Ці факти дозволяють суду прийти до висновку, що сестра позивача ОСОБА_3 не проживає в Україні та не може здійснювати догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 .

Що стосується батька позивача ОСОБА_4 , він як особа І ступеня споріднення із ОСОБА_2 , відповідно до чинного законодавства повинен би був здійснювати догляд за нею.

Однак, суд бере до уваги той факт, що станом на день ухвалення даного судового рішення йому виповнилось 75 років.

Іншими словами, він є особою похилого віку та на переконання суду не в змозі надати ОСОБА_2 належний рівень догляду для задоволення її потреб.

Більше того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 , адресована територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, відповідно до якої вона є особою з інвалідністю другої групи, яка потребує постійного стороннього догляду у зв`язку із станом здоров`я, що підтверджується висновками медично-лікуальної документації та довідкою до акта огляду медико-соціальної експертизи серії 12 ААГ №376154. Стверджує, що її син (позивач) є єдиним з числа військовозобов`язаних членів сім`ї першого ступеня спорідненості, який здійснює фактичний догляд за нею. Інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд, окрім сина, не має.

Враховуючи зазначені обставинами, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби, діяв у межах визначених чинним законодавством.

При цьому, на переконання суду, надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю з інвалідністю IІ групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий догляд.

Як наслідок, суд вважає, що позовні вимоги у даному випадку є обґрунтованими.

При цьому, твердження відповідача про те, що лише МСЕК має право визначити потребу особи у постійному догляді, нагляді або допомозі, спростовуються п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232 та Постановою №413, які передбачають, що вказаний висновок можуть надавати також лікарсько-консультативні комісії закладу охорони здоров`я.

Судом не беруться до уваги інші твердження відповідача, з огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 і п.3 ч.2 ст.2 КАС України.

Відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Як наслідок, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо спонукання до вчинення дій.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом за вих. №1194/1/1304ПС від 03.04.2025 року про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович