Справа № 712/4896/25
Суддя: Пономар В. О.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 712/4896/25
Провадження 2-а/712/156/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Пономаря В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Кеденко Я.О.,

представників позивача Амеліної О.С., Пономаря С.О.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов № 381/М/2025 та № 382/М/2025 від 27.01.2025, якими його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог військового обліку, передбачених ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративні штрафи у розмірі 17 000 грн і 20 400 грн відповідно.

Позивач зазначає, що вказані постанови є незаконними та такими, що підлягають скасуванню з таких підстав.

На момент винесення постанов позивачеві виповнилося 55 років. Він стверджує, що відповідно до редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чинної на дату досягнення ним 40-річного віку (19.01.2010), це був граничний вік перебування в запасі для осіб його категорії. Тому з цієї дати він втратив статус військовозобов`язаного та мав бути виключений з військового обліку. З урахуванням вимог ст. 58 Конституції України, яка забороняє зворотну дію норм права, позивач вважає, що подальші зміни законодавства не можуть бути застосовані до нього.

Позивач стверджує, що не отримував належного повідомлення про дату та час розгляду справ щодо нього, а також не мав змоги скористатися процесуальними правами, гарантованими ст. 268 КУпАП. На думку позивача, відсутність таких повідомлень призвела до розгляду справ без його участі, що є порушенням закону.

Також ОСОБА_1 стверджує, що відповідач не надав належних доказів, які підтверджували б, що позивач вчинив адміністративне правопорушення умисно або з необережності. Також відсутні докази того, що позивач був своєчасно та належно повідомлений про виклик до ТЦК та СП.

Окрім цього, позивач посилається на примітку до ст. 210 КУпАП, яка звільняє особу від відповідальності, якщо її персональні дані відсутні у відповідних державних реєстрах, і наголошує на необхідності застосування принципу правомірності дій особи та презумпції невинуватості.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає, що обидві постанови винесено з численними порушеннями матеріального та процесуального права, без належного з`ясування обставин справи у зв`язку з цим просить їх скасувати.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

2. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

ОСОБА_1 подав 11.04.2025 позовну заяву до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Справа надійшла до Соснівського районного суду м. Черкаси 14.04.2025 та 17.04.2025 ухвалою суду поновлено позивачу строк для звернення до суду з позовом та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Цією ж ухвалою, у порядку ч. 4 ст. 9, ст. 80 КАС України, витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином засвідчені копії матеріалів справ про адміністративні правопорушення, складені щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Судове засідання, призначене на 28.04.2025, відкладено до 23.05.2025 у зв`язку з оголошенням у м. Черкаси повітряної тривоги.

У судове засідання 23.05.2025 представник відповідача не з`явився, витребувані судом докази до суду не направив. Про місце, день, час судового засідання та обов`язковість виконання ухвали суду від 17.04.2025 повідомлений належним чином. Представники позивача Амеліна О.С. та Пономаря С.О. підтримали вимоги позовної заяви, просили її зодовольнити.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 268 КАС України суд ухвалив слухати справу за відсутності представника відповідача.

Повний текст судового рішення складено та оголошено 28.05.2025 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 243 КАС України.

3. Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до матеріалів справи 27.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову № 381/М/2025, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Згідно із цією постановою 24.01.2025 о 16 год 10 хв стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю військово-облікового документу військовозобов`язаного та не пред`явлення його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487.

Також 27.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову № 382/М/2025, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 20 400 грн.

Як зазначено у цій постанові, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стало те, що 24.01.2025 він відмовився від проходження військово-лікарської комісії (ВЛК).

4. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсування військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-21, 244-24 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Статтею 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, ч. 6 ст. 22 цього закону передбачає, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

За правилами п. 2 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого 16.05.2024 № 559 (далі Порядок № 559) військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559.

Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Аналіз указаних норм дає підстави стверджувати про те, що положення ч. 6 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відповідних підзаконних нормативних актів щодо обов`язку в період проведення мобілізації мати при собі військово-обліковий документ мають безумовну дію. Водночас примітка до ст. 210 КУпАП визначає, що за певних обставин (дані є у Реєстрі і в особи, яка здійснює перевірку є можливість їх перевірити через Реєстр) діяння не є правопорушенням, передбаченим ст. 210, 210-1 КУпАП.

Під час розгляду справу не спростовано, що представник ІНФОРМАЦІЯ_2 міг отримати необхідну інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів як і відсутні докази не пред`явлення позивачем військово-облікового документу.

Зокрема, відсутні докази, що на виконання вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки здійснював фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.

Окрім цього, абзацами 1, 3 п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Водночас відповідачем не надано будь-яких доказів видачі направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду ОСОБА_1 , реєстрації такого направлення в журналі реєстрації направлень та відмови позивача від проходження військово-лікарської комісії.

Суд звертає увагу на те, що згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Разом із тим, відповідачем жодного доказу обставин, що викладені в постановах по справах про адміністративні правопорушення суду не надано.

Водночас основним доводом позивача у цій справі є те, що він не є військовозобов`язаним та відповідно не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП, оскільки ще в січні 2010 року він мав бути виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі та, що подальші зміни до законодавства з урахуванням положень ст. 58 Конституції України не можуть бути застосовані до нього.

Оцінюючи ці доводи позивача, суд дійшов таких висновків.

Статтею 32 Закону України «Про військовий облік та військову службу» (далі Закону № 2232-ХІІ у редакції, яка діяла на момент досягнення ОСОБА_1 сорокарічного віку було визначено, що військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку.

Запас військовозобов`язаних згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 2232-XII у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем сорокарічного віку, поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону №2232-XII військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.

Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві (ч.4 ст. 28 Закону № 2232-XII).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27.03.2014 № 1169-VII внесені зміни до ст. 28 Закону № 2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України «Про внесення змін до ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 22.07.2014 № 1604-VII - до 60 років.

В свою чергу, приписи Закону № 2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, змін не зазнали.

Отже, з набранням чинності вказаних змін до Закону № 2232-XII позивач підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В даному випадку спірні правовідносини щодо виключення позивача із військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів виникли у 2025 році, а тому застосуванню для врегулювання спірних правовідносин підлягають норми закону, чинні станом на вказаний час. У зв`язку з цим, є безпідставними доводи скаржника, що на спірні правовідносини не поширюються приписи Закону № 2232-XII зі змінами, які внесені Законом № 1604-VII.

Оцінюючи доводи позивача суд враховую висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 19.09.2018 у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі № 820/3113/17 щодо застосування вказаних правових норм.

Зокрема, виходить з того, що у зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. Отже, дія вказаного Закону у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.

Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідно до приписів ст. 28 Закону № 2232-XII, чинних станом на час виникнення спірних правовідносин, позивач не досяг граничного віку перебування в запасі та вважається військовозобов`язаним.

Інші доводи позивача не спростовують зазначених висновків, оскільки не містять фактів чи доказів, які б змінювали правову оцінку встановлених судом обставин. При цьому, аналізуючи всі доводи позивача, суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», у якому зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не означає обов`язку детально відповідати на кожен довід сторін. Обґрунтування судового рішення є достатнім тоді, коли з нього вбачається, що суд дослідив усі ключові правові та фактичні питання справи, що й було зроблено у цьому провадженні.

5. Висновок суду

Оцінивши зібрані у справі докази, доводи сторін, норми матеріального та процесуального права, суд дійшов таких висновків.

Відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_3 не доведено правомірності своїх дій та рішень відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зокрема, відповідач не надав доказів: фактичного пред`явлення вимоги про проходження військово-лікарської комісії та відмови позивача від її виконання; складання відповідного направлення згідно з встановленою формою та його реєстрації; вручення повістки або повідомлення про розгляд справи; умисного невиконання позивачем покладених на нього обов`язків; використання можливостей доступу до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що могло би унеможливити настання адміністративної відповідальності відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП.

З огляду на вказане, суд вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому винесені постанови підлягають скасуванню із закриттям справ про адміністративні правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 статті 247 КУпАП.

Водночас суд вважає безпідставними ключові доводи позивача щодо втрати ним статусу військовозобов`язаного у 2010 році у зв`язку з досягненням сорокарічного віку. Як убачається з матеріалів справи та чинної редакції ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», граничний вік перебування в запасі було змінено законами у 2014 році, і станом на 2025 рік позивач не досяг цього граничного віку. Вказані норми діють на всій території України та поширюються на всіх осіб, які на момент виникнення спірних правовідносин не досягли встановленого законом віку.

6. Розподіл судових витрат

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов позивача задоволено у повному обсязі, беручи до уваги заявлену у прохальній частині позовної заяви вимогу про стягнення із відповідача судових витрат зі сплати судового збору, суд, керуючись ч. 1 ст. 139 КАС України, підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень судові витрати позивача, понесені при подачі даного позову до суду у виді судового збору в розмірі 1 210 грн.

Керуючись ст. 77, 229, 242, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 27.01.2025 № 381/М/2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 27.01.2025 № 382/М/2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 210 (одна тисяча двісті десять) грн.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28.05.2025.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 .

Суддя В.О. Пономар