Справа № 320/24707/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.

суддів: Бужак Н.П.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ :

27 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "РЕНТООФІС" (далі - позивач), через підсистему «Електронний суд», звернулося в Київський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Київської митниці (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 04 квітня 2024 року №UA100380/2024/000027/1.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року адміністративний позов ТОВ "РЕНТООФІС" задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 04 квітня 2024 року №UA100380/2024/000027/1. Стягнуто на користь ТОВ "РЕНТООФІС" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір у розмірі 3028 гривень.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні про коригування митної вартості товарів відповідачем, всупереч вимогам Митного кодексу (далі - МК) України, не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів за наслідками яких розпочалась процедура консультацій та причини, через які митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору.

Не погоджуючись із рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року, Київська митниця подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що документи товариства, надані до митного оформлення, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Апелянт зазначає, що у цьому випадку спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками та мали всі правові підстави для уточнення митної вартості та направлення запиту щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Позивач заперечує проти апеляційної скарги у повному обсязі та зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства, а апеляційна скарга відповідача є непоґрунтованою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, мотивуючи це слідуючим.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "РЕНТООФІС" є: юридичною особою (); зареєстроване 28 квітня 2005 року; місцезнаходження - 01024, м. Київ, вул.Чикаленка Євгена, буд.23-А; основний вид діяльності - 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна.

25 жовтня 2022 року між ТОВ "Рентоофіс" (покупець) та компанією Globalcom Sp. z.o.o. (Польща) укладено зовнішньоекономічний контракт №1-RGJ, за умовами якого продавець продає, а позивач купує спортивний одяг, взуття та аксесуари і оплачує за нього на умовах і відповідно до правил Інкотермс 2020, у кількості, асортименті і за цінами, вказаними у проформі-інвойсі.

Умови поставки - FCA відповідно Інкотермс 2020, пункт завантаження - 02-681 Варшава, Poland; момент переходу права власності на товар - передача товарів перевізнику в 02-681 Варшава, Poland.

Додатковою угодою №1 умови поставки змінено на DAP Україна, смт Калинівка, вул. Індустріальна, 5.

При здійсненні поставки товар супроводжується оригіналами таких документів: проформи-інвойсу, інвойсу, пакувального листа, DL чи CMR у залежності від виду поставки.

Строк поставки узгоджується у проформі-інвойсі і не повинен перевищувати 180 днів.

Ціна товару встановлюється у проформі-інвойсі і є підсумковою для розрахунків за контрактом. Загальна сума контракту не лімітована і складається з суми всіх замовлень. Ціна товару включає у себе вартість упаковки, маркування та робіт по їх виконанню, митного оформлення в країні експорту і інших витрат згідно встановлених умов поставки.

Платежі здійснюються в євро шляхом банківського переказу з рахунку покупця на рахунок продавця. Разом із кожною партією товару постачальник повинен передати покупцю один екземпляр товарно-транспортної накладної (CMR) та оригінал і дві копії інвойсу.

У відповідності до додаткової угоди №1 від 01 березня 2023 року до такого договору внесено зміни до пункту 5 основного договору, визначено або 100% передоплату, або відтермінування оплати на 90 днів від дати випуску коносаменту або CMR на партію товару.

На виконання вказаного контракту з порту Xiamen (КНР) до порту Гданськ (Польща), на підставі коносаменту від 04 лютого 2024 року №2010HD0012492, на адресу позивача надійшов вантаж з товаром:

- товар №1 - взуття спортивне на підошві з гуми з верхом з текстильних матеріалів, призначене для гри в футбол в залі або для повсякденного використання: кросівки і бутси чоловічі; кросівки жіночі 1664 пар;

- товар №2 - взуття на підошві з гуми, пластмаси натуральної чи композиційної шкіри з верхом з натуральної шкіри з устілкою 24 см і більше: кросівки і бутси чоловічі 572 пари;

- товар №3 - взуття, що не можна визначити, як чоловіче або жіноче, на підошві та з верхом з гуми або пластмаси з устілкою завдовжки не більш як 24 см: кросівки дівчачі та бутси дитячі 948 пар;

- товар №4 - взуття з верхом та підошвою з полімерних матеріалів з устілкою завдовжки 24 см або більше: бутси чоловічі 556 пар;

- товар №5 - взуття на підошві з гуми та з верхом з текстильних матеріалів, інше: для повсякденного використання: сандалі дівчачі та чоловічі 1344 пари;

- товар №6 - взуття на підошві з гуми або пластмаси з верхом з гуми або пластмаси з ремінців, що кріпляться до підошви штифтами: шльопанці чоловічі, жіночі, дівчачі, хлопчачі, тапочки чоловічі 3414 пар.

У відповідності до рахунку-фактури (iнвойсу) від 19 березня 2024 року №I/000022/24 загальна вартість товару становила 107287,22 доларів США.

Ввезення на митну територію України товарів та їх подальше перевезення здійснювалось автомобілем з державними реєстраційними номерами BC9004PE/BC9800XO на підставі міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від 27 березня 2024 року б/н.

З метою митного оформлення товару Київській митниці уповноваженим представником позивача - ТОВ "НАВІС ГРУП" 02 квітня 2024 року було подано митну декларацію №24UA98U6, де у графі 12 заявлена митна вартість товару - 4192237,40 грн.

На підтвердження заявленої ТОВ "Рентоофіс" митної вартості товару, разом із митною декларацією №24UA98U6 від 02 квітня 2024 року до митного органу подано наступні документи (що стверджувалось позивачем і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами): пакувальний лист від 19 березня 2024 року; рахунок-фактуру від 19 березня 2024 року; декларацію походження товару; автотранспортну накладну від 27 березня 2024 року; зовнішньоекономічний договір; доповнення до зовнішньоекономічного договору; договір про надання послуг митного брокера.

Митним органом, у відповідності до частин третьої-четвертої статті 53 Митного кодексу України, надано вимогу декларанту стосовно надання наступних додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів: проформи-інвойсу/рахунку проформи; банківських платіжних документів, якщо рахунок сплачено; пакувальнього листа; транспортних документів, коносамента; якщо здійснювалося страхування - страхових документів; ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів і є умовою продажу оцінюваних товарів; договору із третіми особами, пов`язаного із договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; за наявності - інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталогів, специфікацій, прейскурантів, прайс-листів виробника товару; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копії митної декларації країни відправлення.

04 квітня 2024 року ТОВ "Рентоофіс" із листом направив митному органу наступні документи: комерційний інвойс від 19 березня 2024 року; проформу-інвойс 7533696/23 від 16 листопада 2023 року; рахунок за яким продавець купував у виробника 11-3119685 від 29 січня 2024 року; договір про транспортні послуги 70623 від 07 червня 2023 року; коносамент 2010HD від 02 квітня 2024 року; пакувальний лист продавця від 19 березня 2024 року; пакувальний лист виробника від 29 січня 2024 року; сертифікат про походження товару 24С3502М0200/00532 від 29 січня 2024 року; прайс-лист виробника від 19 березня 2024 року; зовнішньоекономічний контракт від 25 жовтня 2022 року 1-RGJ; додаткову угоду №1 від 01 березня 2023 року; видаткову накладну покупця для реалізації в Україні від 02 квітня 2024 року; договір про надання послуг митного брокера від 01 липня 2021 року; CMR від 27 березня 2024 року. Також, позивачем у листі висловлено прохання винести рішення на підставі додатково наданих документів без врахування термінів, передбачених статтею 53 МК України.

04 квітня 2024 року відповідачем прийнято рішення №UA100380/2024/000027/1 про коригування митної вартості товарів (а.с.43); визначено митну вартість товарів, перерахованих у названій вище митній декларації за резервним методом. У рішенні зазначено, що в поданих товариством документах містяться розбіжності, а також наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Даний висновки митний орган зробив виходячи з наступного: 1) поставка товарів здійснюється на підставі зовнішньоекономічного контракту від 25 жовтня 2022 року №1-RGJ (із внесенеми змінами відповідно до додаткової угоди №1 від 01 березня 2023 року); згідно пункту 2 та 3 додаткової угоди №1 від 01 березня 2023 року передбачено, що ціна товару встановлюється у проформі інвойсі і є підсумковою для розрахунків за контрактом. Проформа інвойс до митного оформлення не подавалась; 2) згідно пункту 2 додаткової угоди №1 від 01 березня 2023 року внесені зміни до пункту 2 зовнішньоекономічного контракту від 30 червня 2021 року №202106AGR - продавець зобов`язується надавати покупцю документи на відвантажені товари: проформу інвойс, BL (коносамент). Ці документи не були надані до митного оформлення; 3) відповідно до пункту 4 "Умови оплати" додаткової угоди №1 від 01 березня 2023 року внесені зміни до пункту 5 зовнішньоекономічного контракту від 30 червня 2021 року №202106AGR - умови оплати визначаються у проформі інвойсі або у інвойсі на кожну партію поставки товару. Також відповідно до цього пункту передбачено що платежі за цим контрактом здійснюються покупцем шляхом 100% предоплати вартості товару, зазначеної у проформі інвойсі або інвойсі до відвантаження товару, або відтермінування оплати до 90 днів від дати випуску коносаменту або CMR на партію товару. У інвойсі, який поданий до митного оформлення від 19 березня 2024 року не зазначені умови (терміни) оплати. Проформа-інвойс не надавалась до митного оформлення. Банківські платіжні документи, що стосуються товару, не подавались; 4) декларантом у графі 2 МД зазаначено, що відправником товару є Xiamen Unibest Import and Export CO., LTD by order from JOMA SPORT, S.A. Spain, при цьому країну відправлення зазначено Іспанію. Відповідно до CMR відправником товару є Xiamen Unibest Import and Export CO., LTD China by order from JOMA SPORT, S.A. Spain, тобто Китай за замовленням Іспанії. Декларантом не подано товаросупровідний документ коносамент для підтвердження маршруту перевезення товару; 5) відповідно до пункту 3 "Ціна і загальна сума контракту" додаткової угоди №1 від 01 березня 2023 року внесені зміни до пункту 4 зовнішньоекономічного контракту від 30 червня 2021 року №202106AGR і зазначено, що ціна товару включає в себе вартість упаковки, маркування та робіт по їх виконанню, митного оформлення у країні експорту та інших витрат згідно встановлених умов поставки DAP Україна, смт Калинівка. Але в той же час до митного оформлення подано інвойс від 19 березня 2024 року №I/000022/24 в якому не виділені вищеперераховані витрати; 6) у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на "дійсній вартості" імпортованих товарів, враховуючи статтю VII ГАТТ.

В подальшому, у рішенні про коригування митної вартості викладено інформацію про подання позивачем додаткових документів на запит митного органу (перераховані вище).

За результатами дослідження додатково поданих документів, відповідач зазначив, що у інвойсі та у проформі-інвойсі не вказані умови (терміни) оплати; прайс-лист підписаний Globalcom Sp. Z o.o., який не є виробником товарів і такий лист є адресним, із посиланням на зовнішньоекономічний контракт від 25 жовтня 2022 року; не надано договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, та рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця (оскільки відправником товару є Xiamen Unibest Import and Export CO. LTD, договір або рахунки в яких стороною є така компанія - не надавалися); не надано висновок про якісні та вартісні характеристики товарів та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; інші наявні у підприємства документи, що підтверджують заявлену митну вартість, копію митної декларації країни відправлення, ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу товарів, договір із третіми особами, пов`язаний із договором про поставку товарів; коносамент надано без відміток митного органу; не надано банківські (платіжні) документи, що стосуються оцінюваного товару.

Також в оспорюваному рішенні митний орган зазначив, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів неможливо застосувати через відсутність інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. Натомість, у відповідача наявна інформація, що є підставою для застосування другорядного методу 2ґ - резервного методу. Джерелом інформації, яким користувався відповідач при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару №6, вказано митну декларацію від 14 березня 2024 року №24UA61U2 (вартість товару №12 - 6,1740 доларів США за пару). Відповідно до граф 28 та 30 оскаржуваного рішення заявлену декларантом митну вартість товару №6 відповідачем збільшено з 18869,94 до 21078,04 доларів США за курсом НБУ на день прийняття цього рішення.

ТОВ "Рентоофіс" до суду першої інстанції надано банківський платіжний документ від 03 квітня 2024 року №00488, на підставі якого здійснено платіж на суму 40000 доларів США, що стосується поставки товару у межах зовнішньоекономічного контракту від 25 жовтня 2022 року №1-RGJ на підставі інвойсу №I/000022/24, який був наданий відповідачу.

Також, ТОВ "Рентоофіс" до суду першої інстанції надано другий банківський платіжний документ від 16 квітня 2024 року №12251 відповідно до якого позивачем здійснено платіж на суму 188314,94 доларів США, що стосується зовнішньоекономічного контракту від 25 жовтня 2022 року №1-RGJ, а також митної декларації №24UA65U9 та митної декларації №24UA42U9 на підставі якої оформлено та випущено у вільний обіг товар, щодо якого винесено оспорюване рішення. Загальна сума двох платежів, здійснених товариством, складає 228314,94 доларів США (121027,72 доларів США за митною декларацією №24UA65U9, а також 107287,22 доларів США, що є заявленою декларантом ціною оцінюваного товару за митною декларацією №24UA42U9, якої стосується оспорюване рішення.

04 квітня 2024 року виписано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA100380/2024/000294.

ТОВ "Рентоофіс" заявило товари, перераховані у оспорюваному рішенні, за митною декларацією від 04 квітня 2024 року №24UA42U9, з урахуванням визначеної відповідачем митної вартості, забезпечивши фінансові гарантії митних платежів з урахуванням відкоригованої митної вартості, сплативши додатково 27695, 03 грн. (різниця у сумі митних платежів, обрахованих самостійно позивачем і митницею за результатами коригування).

Не погоджуючись з рішенням відповідача про коригування митної вартості, ТОВ "РЕНТООФІС" звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першої статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною четвертою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами першою - третьою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 вказаної статті МК України).

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Згідно частини першої статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (частина сьома статті 55 МК України).

Положенням статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для витребування від декларанта додаткових документів і невизнання заявленої за основним методом визначення митної вартості зазначено про відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості.

Відповідач зазначено, що після надання позивачем додаткових документів на запит митного органу, полягали у: 1) незазначенні умов оплати в інвойсі і проформі інвойсі; 2) зауваженні до змісту прайс-листа; 3) наявності інформації про ввезення подібного товару за вищою ціною; 4) ненаданні документів про оплату імпортованого товару; 5) відсутності у коносаменті відміток митного органу; 6) неподанні висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, договору із третіми особами, пов`язаного з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, копії митної декларації країни відправлення.

Щодо незазначення умов оплати в інвойсі і проформі інвойсі, а також оплати за поставлений товар, то, як з`ясовано у ході розгляду справи, зважаючи на положення договору і додаткової угоди, сторони домовились про два варіанти: або передоплата у 100% або оплата з відтермінуванням до 90 днів від дати випуску коносаменту або CMR, тобто умови оплати закріплювалися безпосередньо в договорі та в додатковій угоді №1 до такого договору, тому незрозумілими є зауваження митниці про їх відсутність у інвойсі і проформі-інвойсі. У даному випадку мала місце оплата з відтермінуванням, згідно додаткової угоди №1 від 01 березня 2023 року, на підтвердження чого подано вищезазначені банківські платіжні документи від 03 квітня 2024 року та від 16 квітня 2024 року, тобто товар оплачено повністю вже після процедури митного оформлення і у відповідності до умов договору (з урахуванням додаткової угоди).

Під час розгляду справи, відповідач не обґрунтував, в чому ненадання платіжних документів у цій ситуації унеможливило визначити митну вартість за основним методом, а отже в даній частині колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості є необґрунтованим.

Щодо твердження відповідача про неналежний зміст прайс-листа, з даного приводу Верховний Суд висловив позицію в постанові від 23 жовтня 2020 року по справі №810/690/17, згідно з яким прайс-лист, по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів; по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, а по-третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість відомостей у прайс-листі, як на підставу для коригування митної вартості товару. Отже, суд першої інстанції правомірно зазначив, що зміст відповідного прайс-листа визначено продавцем, а не позивачем.

Щодо неподання інформації та договору із третіми особами, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що комерційний документ від 29 січня 2024 року №11-3119685, на який посилається відповідач, є інвойсом, що супроводжував товари, продані іспанською компанією JOMA SPORT, S.A. польській компанії Globalcom Sp.z.o.o., яка у свою чергу продала ці товари позивачу. Вказаний інвойс був наданий товариству додатково продавцем товарів компанією Globalcom Sp.z.o.o. після отримання інформації про виникнення у митниці питань щодо вартості товарів під час їх митного оформлення. Інших документів, у тому числі договорів, що стосувалися б ланцюгу операцій купівлі-продажу товарів до моменту їх придбання у компанії Globalcom Sp.z.o.o., у позивача немає, оскільки він не є учасником цих операцій. Це стосується і договорів з відправником товарів - китайською компанією Xiamen Unibest Import and Export CO, однак місце відправлення товарів визначалось продавцем товарів.

Щодо посилання відповідача про наявність інформації про вищу митну вартість подібного товару, то така обставина не може слугувати самостійною підставою, як для витребування додаткових документів від декларанта, так і для коригування митної вартості.

Твердження відповідача про те, що коносамент подано без відміток митного органу також не є підставою для невизнання задекларованої митної вартості, оскільки вимог щодо наявності на документах, які подаються митному органу разом з митною декларацією з метою декларування товарів, тих чи інших відбитків печаток митне законодавство не містить.

Щодо зауважень про неподання висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, ліцензійного чи авторського договору покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що такі документи не належать до основних документів, які підтверджують митну вартість товарів. При цьому, такі документи можуть витребовуватися лише якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач не надав обґрунтовані докази того, які складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та як додаткові документи мають підтвердити той чи інший показник, натомість вказавши просто перелік із тринадцяти документів.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що питання протиправності невмотивованого та безпідставного витребування митним органом додаткових документів підтверджується правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 23 квітня 2021 року по справі №808/1402/18, в якій суд касаційної інстанції зазначив: "Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності".

Так, за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Під час розгляду справи, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, митний орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи, з урахуванням документів наданих на запит митного органу, в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року по справі №1.380.2019.001625, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Тобто, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що надані ТОВ "РЕНТООФІС" разом з митною декларацією документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, отже рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2024/000027/1 від 04 квітня 2024 року не відповідає вимогам чинного законодавства і підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Доводи апеляційної скарги Київської митниці не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

Судовою колегією враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ТОВ "РЕНТООФІС" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача на користь ТОВ "РЕНТООФІС" витрати на професійну правничу допомогу у справі в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз вимог статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункту 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року по справі №640/19275/18 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2024 року між ТОВ "РЕНТООФІС" (Клієнт) та адвокатом Адвокатським бюро "ОЛЕГ ЗУДІНОВ ТА ПАРТНЕРИ" (Адвокатське бюро) укладено Договір №02/24/33540678 про надання професійної правничої (правової) допомоги (далі - Договір), за умовами якого Бюро надає Клієнту професійну правничу (правову) допомогу у вигляді консультацій та представництва з питань, що пов`язані із прийняттям митними органами України рішень про коригування митної вартості товарів, імпортованих Клієнтом. Бюро здійснює свою професійну діяльність згідно з умовами цього Договору в усіх органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Відповідно до підпункту 4.1.2 пункту 4.1. розділу 4 Договору у відповідності із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Сторони домовились, що за надання правничої (правової) допомоги, вказаної у пункті 1.1.цього Договору, в одній адміністративній справі в суді апеляційної інстанції Клієнт сплачує Бюро гонорар у фіксованому розмірі, що дорівнює 10000,00 грн

Представником позивача, на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень, надано до суду: копію договору №02/24/33540678 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15 лютого 2024 року; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу №29-12 від 29 грудня 2024 року на суму 10000 (десять тисяч) гривень.

Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду досліджено матеріали справи та встановлено, що апеляційна скарга Київської митниці є ідентичною відзиву представника відповідача на позовну заяву, а отже написання відзиву на апеляційну скаргу (2 (двох) аркушах) не є співмірним у розмірі 10000,00 гривень.

За наслідками оцінки співмірності заявленого адвокатом розміру відшкодування витрат на правничу допомогу із обсягом виконаних ним робіт, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі у справі №320/24707/24 - залишити без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" (, місцезнаходження - 01024, місто Київ, вулиця Чикаленка Євгена, будинок 23-А) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43997555; місцезнаходження: 03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8-а) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак