Справа № 160/20123/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20123/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.

за участю позивача: ОСОБА_1

за участю представників: позивача Сліс А.С., відповідача Міссон Д.В, третьої особи: - Бондар І.А., Олійник В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 в адміністративній справі №160/20123/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 року призначено судової земельно-технічну експертизу.

На вирішення експерта винесено наступні питання:

1. Чи розміщені на земельних ділянках за кадастровими номерами :01:058:0079, :02:002:0008, :02:002:0009, :01:058:0080, :01:058:0081 полезахисні лісові смуги? Якщо так, то яка їхня функція та особливості цих земель?

2. Чи розміщені на земельних ділянках за кадастровими номерами :01:058:0079, :02:002:0008, :02:002:0009, :01:058:0080, :01:058:0081 природні овраги? Якщо так, то яка їхня функція та особливості цих земель?

3. Які інші природні об`єкти розташовані на земельних ділянках за кадастровими номерами :01:058:0079, :02:002:0008, :02:002:0009, :01:058:0080, :01:058:0081, та який їхній природоохоронний та захисний статус?

4. Які обмеження та заборони в частині природоохоронного та земельного законодавства мають земельні ділянки за кадастровими номерами :01:058:0079, :02:002:0008, :02:002:0009, :01:058:0080, :01:058:0081, зокрема, щодо їх передачі у приватну власність, з урахуванням наявності полезахисних лісових смуг, природних оврагів чи інших природних об`єктів?

5. Які обмеження та заборони в частині природоохоронного законодавства мали земельні ділянки за кадастровими номерами :01:058:0079, :02:002:0008, :02:002:0009, :01:058:0080, :01:058:0081 на момент їх передачі Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області у приватну власність, і чи була така передача можливою?

6. Чи допустима зміна цільового призначення земельних ділянок за кадастровими номерами :01:058:0079, :02:002:0008, :02:002:0009, :01:058:0080, :01:058:0081 із земель сільськогосподарського призначення на землі для будівництва та обслуговування житлового будинку у разі наявності на них полезахисних смуг, природного оврагу чи іншого захисного статусу?

7. Чи містить повну та достовірну інформацію, зокрема щодо охоронного та захисного статусу земельної ділянки, висновок експерта про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.05.2019 № 4930/82-19 для земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0009?

8. Чи містить повну та достовірну інформацію, зокрема щодо охоронного та захисного статусу земельної ділянки, висновок експерта про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 31.05.2019 № 3278 для земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0008?

Постановляючи ухвалу про призначення експертизи, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначальним є фактичний стан земельних ділянок, їх природоохоронний статус.

Експертиза призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, рішення суду має прийматися у повній відповідності з нормами процесуального та матеріального права, з повним та об`єктивним дослідженням обставин та доказів. Призначення експертизи в даній справі не спрямоване на затягування розгляду, а є засобом для встановлення доказів, які мають значення для правильного вирішення даного спору.

Треті особи, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в якій, посилаючись на не вірне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати, у задоволенні клопотання про призначення у справі експертизи відмовити. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні представники скаржників підтримали вимоги апеляційних скарг, просили її задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Суть спору стосується спірних правовідносин щодо земельних ділянок.

За визначенням частини 1 статті 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Відповідно до ст.102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Частиною 5 ст. 102 КАС України встановлено, що учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта.

За правилами ч. 1 ст. 103 КАС України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій (яким) доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. п. 1.2.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 та п. 6.1. розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, одним з основних видів (підвидів) експертизи, зокрема, є земельно-технічна експертиза.

Основними завданнями земельно-технічної експертизи є, зокрема, визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що в залежності від встановленого, суду необхідно перевірити доводи стосовно бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо неналежного здійснення заходів із охорони земель сільськогосподарського призначення із статусом несільськогосподарських угідь (полезахисні лісові смуги, природні овраги), які перебували у державній власності за кадастровими номерами :01:058:0079; :02:002:0008; :02:002:0009, :01:058:0080, :01:058:0081, встановлення відповідності щодо цільового призначення земельних ділянок, виду використання та складу угідь, наявність підстав розпорядження землями такої категорії, чи могли передаватися ці землі у приватну власність, а також щодо їх правового статусу.

Відтак, враховуючи зміст заявлених позовних вимог, обставини на які посилається позивач та заперечення, які вказують відповідачі, не можуть бути доведені чи спростовані сторонами за допомогою інших засобів доказування, окрім як висновком експерта, оскільки вирішення питання про їх наявність чи відсутність належить до сфери спеціальних знань та кола питань, що вирішуються земельно-технічною експертизою.

Враховуючи викладене, проаналізувавши питання запропоновані сторонами, а також те, що для роз`яснення питань, які виникли при вирішенні даного спору, необхідні спеціальні знання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для призначення у справі №160/20123/24 судової земельно-технічної експертизи.

Здійснюючи перегляд ухвали в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає наступне.

Кабінет Міністрів України 22 липня 2020 року прийняв постанову №650 «Про затвердження Правил утримання та збереження полезахисних лісових смуг, розташованих на землях сільськогосподарського призначення». У цьому документі визначено основну термінологію, види полезахисних смуг, відповідальних за їхнє збереження й упорядкування, заходи для поліпшення якісних показників і біологічної стійкості насаджень тощо.

Також постановою внесено зміни до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220, у частині визначення умов щодо утримання та збереження таких смуг і забезпечення виконання ними функцій агролісотехнічної меліорації.

Так, документом передбачено:

обов`язковість виконання цих Правил усіма власниками, орендарями та користувачами земельних ділянок, на яких розміщено полезахисні лісові смуги;

заходи, які необхідно провести в полезахисних смугах на основі матеріалів лісовпорядкування або результатів обстеження комісією;

утворення комісії органом місцевого самоврядування або територіальним органом Держгеокадастру, до повноважень якого належить передача у власність або користування земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами;

проведення рубок у полезахисних лісових смугах на підставі лісорубного квитка;

заборона здійснювати діяльність, що може негативно впливати на збереження й використання полезахисних лісових смуг.

Передбачені Правилами заходи дозволять забезпечити належний стан полезахисних лісових смуг і створити сприятливі умови для підвищення їхньої стійкості, продуктивності, оздоровлення, посилення захисних та інших корисних функцій.

Разом з цим, було доповнено Земельний кодекс України, ч. 7 ст. 37-1 якої встановлено, що земельні ділянки під полезахисними лісовими смугами, які обмежують масив земель сільськогосподарського призначення, передаються у постійне користування державним або комунальним спеціалізованим підприємствам або в оренду фізичним та юридичним особам з обов`язковим включенням до договору оренди землі умов щодо утримання та збереження таких смуг і забезпечення виконання ними функцій агролісотехнічної меліорації.

Отже, земельні ділянки, на яких розташовані полезахисні лісові смуги, які обмежують масив земель сільськогосподарського призначення, є землями державної або комунальної власності.

Це не стосується лісосмуг, що розташовані вздовж доріг, річок, земель несільськогосподарського призначення.

Згідно зі ст. 22 Земельного кодексу України, до земель сільськогосподарського призначення належать несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Таким чином, полезахисні лісові смуги відносяться до земель сільськогосподарського призначення, що мають статус несільськогосподарських угідь.

Землі під полезахисними смугами перебувають у комунальній власності та можуть передаватися у постійне користування та оренду.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо неналежного здійснення заходів із охорони земель сільськогосподарського призначення із статусом несільськогосподарських угідь (полезахисні лісові смуги), які перебували у державній власності за кадастровими номерами :01:058:0079; :02:002:0008; :02:002:0009, :01:058:0080, :01:058:0081 та відповідно до наказів ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 06.11.2020 року №1260-УБД, від 06.11.2020 року №1259-УБД, від 20.04.2017 року №4-2224/15-17-СГ, від 19.04.2017року №4-2185/15-17-СГ, від 20.01.2016 року №4-642/15-16-СГ, був наданий дозвіл на розроблення документації з землеустрою, затверджено документацію із землеустрою та надані спірні земельні ділянки у власність фізичним особам.

Отже, встановленим є той факт, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :01:058:0079, :02:002:0008. -02:0020009, :01:058:0081, :01:058:0080 були передані у власність на підставі наказів ГУ Держтеокадастру у Дніпропетровській області, яке до 27.05.2021 року, відповідно до повноважень, виступало розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів.

Позивач зазначає, що Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області є органом місцевого самоврядування, який після розширення меж села, що відбувся 19.09.2024 в особі свого виконавчого комітету, відповідає за управління земельними ресурсами, контролем за природоохоронним та земельним законодавством на території села Новоолександрівка.

Разом з тим, позивач вказує, що виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області комісія з обстеження земельних ділянок в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №650 «Про затвердження Правил утримання та збереження полезахисних лісових смуг, розташованих на землях сільськогосподарського призначення» не створювалась, заходи з інвентаризації лісових насаджень на земельних ділянках приватної власності не проводились.

Відповідно до зазначеної Постанови, для здійснення захисту полезахисних лісомуг ОТГ мають розпоряджатись земельними ділянками, на яких розташовані полезахисні лісосмуги на праві власності.

Вподальшому, отримавши право власності на земельні ділянки із полезахисними лісосмугами, здійснити реєстрацію комунальної власності на передані ОТГ ділянки на підставі підписаного Акта приймання-передачі від Держгеокадастру і тільки на підставі визначених дій, для виявлення земельних ділянок, на яких знаходяться полезахисні лісосмуги, ОТГ має провести інвентаризацію земель, на яких знаходяться полезахисні лісосмуги.

Тобто органи місцевого самоврядування мають право вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки, не заборонені законом, виключно після завершення процедури її формування та реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З обставин справи встановлено, що на момент розширення меж села Новоолександрівка, а саме станом на19.09.2024 року, спірні ділянки відповідно до ч. 9 статті 791 ЗКУ вже були сформовані як об`єкт цивільних прав (наявність присвоєного кадастрового номера земельній ділянці та інформації щодо неї в Державному земельному кадастрі).

В свою чергу, територіальні органи Держгеокадастру, згідно з частиною 4 статті 122 ЗКУ здійснюють розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності. Як правило, це землі, розташовані за межами населених пунктів.

Таким чином, на момент формування спірних ділянок, відповідач діяв у спосіб та відповідно до норм чинного законодавства.

З урахуванням положень статей 12, 83 ЗК та Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» колегія суддів дійшла висновку, що об`єктом самоврядного контролю можуть бути лише землі, які перебувають у власності відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.

Законом № 2498 передбачено надання органам місцевого самоврядування додаткового земельного ресурсу. Дійсно, «Перехідні положення» ЗКУ доповнено пунктом 22, згідно з яким встановлено, що з дня набрання чинності Законом № 2498 (з 01.01.2019) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Щодо категорії належності земель, на яких знаходяться полезахисні лісосмуги.

Відповідно до п. 2 Правил утримання та збереження полезахисних лісових смуг, розташованих на землях сільськогосподарського призначення, полезахисні лісові смуги -це штучно створені насадження лінійного типу для захисту сільськогосподарських угідь від негативного впливу природних та антропогенних факторів.

Відповідно до абз. б. ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій земель, належать до земель сільськогосподарського призначення.

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури гуртових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою гуртових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Загальний порядок передачі земель з державної у комунальну власність визначено статтею 117 Земельного кодексу України.

Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями відповідно до повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Такими суб`єктами є:

-Держгеокадастр відповідно до частини четвертої статті статі 122 Земельного кодексу України та постанови КМУ від 14 січня 2015 року № 15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру»;

-міські, селищні, сільські ради, що представляють територіальні громади, відповідно до частини першої статті 12 Земельного кодексу України.

Досліджуючи підстави та обставини призначення земельно-технічної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Встановлення наявності відповідних обмежень щодо користування спірними земельними ділянками, по суті зводиться до вирішення питань, чи правомірно належить та або інша земельна ділянка власнику або правомірному користувачеві.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до змісту цієї норми закону право власності або право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів і тільки в межах, вказаних в цих рішеннях.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 76 КАС України).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Враховуючи, відсутність у позивача та третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району правовстановлюючих документів на земельну ділянку із зазначеними у них розмірами та конфігурацією, за відсутності підтвердження отримання від Держгеокадастру земельних ділянок із полезахисними лісосмугами, шляхом підписання відповідного акта приймання-передачі, у зв`язку з чим клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи задоволнню не підлягає.

Також, зважаючи на те, що земельно-технічна експертиза це дослідження земельних ділянок щодо обставин відповідності їх площ, меж, конфігурацій вимогам нормативно-технічних документацій, а також щодо можливостей організації їх раціонального використання, необхідна при вирішенні земельних спорів, пов`язаних з розділом земельної ділянки, визначенням порядку користування земельною ділянкою, встановленням її місцезнаходження, накладенням меж ділянок одна на одну, помилками в розрахунку площі та інше, з метою надання висновку з питань, які є предметом судового розгляду в даній справі.

Крім того, у постанові від 05.12.2018 (справа №757/1660/17-ц) Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, відповідно до якого «… розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства.».

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не враховувати запропонований підхід під час вирішення цієї справи.

Оскаржувані у цій справі накази про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою, затвердження документації із землеустрою та відведення у власність земельних ділянок є актами індивідуальної дії, тому породжує виникнення прав та обов`язків лише у тієї особи, щодо якої такий наказ винесено.

Приймаючи оскаржувані накази відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не здійснював безпосередньо щодо позивача владні управлінські функції, відтак позивач не є учасником публічно-правових відносин, пов`язаних з відведенням у власність третім особам земельної ділянки.

До адміністративного суду має право звернутися особа, яка бажає отримати судовий захист (захистити своє суб`єктивне право), і коли особа реалізовує свій намір шляхом подання до суду позовної заяви, то така особа в позовній заяві має зазначити суб`єкта владних повноважень, який порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями / бездіяльністю (рішенням) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони особі-позивачу та які обставини про це свідчать.

Відповідно до ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена відповідачем ухвала суду першої інстанції від 03.01.2025 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 в адміністративній справі №160/20123/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Н.П. Баранник

суддя Ю. В. Дурасова