Справа № 160/28722/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/28722/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року (суддя Врона О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні в повному обсязі та не виплаті ОСОБА_1 , додаткової винагороди встановленої п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100 000 грн за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за квітень місяць 2024 року та за травень місяць 2024 року виходячи з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з врахуванням проведення виплат за цей період;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , в повному обсязі додаткової винагороди встановленої п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100 000 грн за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за квітень місяць 2024 року виходячи з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з врахуванням проведення виплат за цей період;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , в повному обсязі додаткової винагороди встановленої п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100 000 грн за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за травень місяць 2024 року виходячи з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з врахуванням проведення виплат за цей період.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем безпідставно не виплачено йому у повному обсязі додаткову винагороду за квітень, травень 2024 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що позивач відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2024 №1 (по стройовій частині), вибув у відрядження до Військової частини НОМЕР_2 з метою виконання завдань з фортифікаційного обладнання позицій, рубежів та опорних пунктів в смузі оборони Військової частини НОМЕР_2 . За періоди що оскаржуються, а саме квітень, травень 2024 року, позивач не брав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійсненню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, це підтверджується відсутністю відповідних рапортів командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових завдань, які повинні були бути однією з підставою для виплат додаткової винагороди за період квітень, травень 2024 року, тобто при наявності бойового наказу (бойового розпорядження) та журналу бойових дій, за період, що оскаржується не має обов`язкового документу, а саме рапорту відповідного начальника командира підрозділу Військової частини НОМЕР_2 , де перебував у відрядженні ОСОБА_1 .

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги скаржником зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Враховуючи наведене, командування військової частини НОМЕР_1 вважає, що є підстави для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин. В свою чергу, в діях командування військової частини НОМЕР_1 відсутня будь яка протиправна поведінка, стосовно позивача, під час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Враховуючи викладене, вважають заявлені позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 не обґрунтованими, командування військової частини НОМЕР_1 діяло в межах чинного законодавства та в діях відсутні ознаки протиправності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 17.09.2023 по 18.07.2024, що підтверджується самою військовою частиною.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.09.2023 №105 молодшого сержанта ОСОБА_1 , який прибув з Військової частини НОМЕР_3 , на посаду командира 2 інженерного відділення 1 інженерного взводу 2 інженерної роти Військової частини НОМЕР_1 , з 17 вересня 2023 зараховано до списків особового складу частини.

17.09.2024 представник позивача звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, в якому окрім іншого просила повідомити в якому розмірі нараховано додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях ОСОБА_1 за період:

з 01.03.2024 по 31.03.2024 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2024 №101;

з 01.04.2024 по 30.04.2024 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2024 №155;

з 01.05.2024 по 31.05.2024 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2024 №195

Листом №2161/3466 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що наказами командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності):

від 08.04.2024 №101 нарахована додаткова винагорода в сумі -100000 грн.;

від 18.05.2024 №155 нарахована додаткова винагорода в сумі 30000 грн.;

від 14.06.2024 №195 нарахована додаткова винагорода в сумі 30000 грн.

Оскільки відповідачем не в повному обсязі було нараховано додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», позивач за захистом своїх порушених прав інтересів з вернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За визначенням у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII ( Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-XII).

За абз.1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця ( частини 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII).

За абз. 1 ч.4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (Порядок № 260).

Пунктом 2 Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні» введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався і триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови № 168, зокрема, встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до п. 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Аналогічні норми містить і п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями.

За п. 3 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пунктів 3, 4, 6 розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку №260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.

Відповідно до п. 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Зміст наведених вище положень свідчить про те, що на період дії воєнного стану особи, визначені у пункті 1 Постанови №168, у тому числі військовослужбовці Збройних Сил України, мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за умови безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За правовою позицією Верховного Суду від 05.08.2024 у справі №200/4100/23 перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів та підтвердження цих обставин указаними документами.

Питання можливості отримання військовослужбовцями збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, неодноразово досліджувалося судом. Практика Верховного Суду є сталою і полягає в тому, що виплата додаткової винагороди у (збільшеному) розмірі до 100 000 гривень обумовлена участю у бойових діях або заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, та підтвердженням цих обставин відповідними документами.

Для відповідача підставою для виплати додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168 є саме документальне підтвердження участі позивача як військовослужбовця у бойових діях (заходах) (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 21.12.2023 у справі № 200/193/23, від 26.06.2024 у справі № 200/216/23, від 31.07.2024 у справі № 200/625/23, від 05.08.2024 у справі № 200/4100/23, від 28.08.2024 у справі № 200/1310/23, від 04.09.2024 у справі № 280/2228/23, від 30.09.2024 у справах № 200/232/23 та № 200/440/23 та багатьох інших).

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем надані довідки Військової частини НОМЕР_4 :

від 02.05.2024 №1399, відповідно до якої військовослужбовці, які проходять службу у Військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, ОСОБА_1 в період з 01.04.2024 по 30.04.2024, брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони , відсічі і стримування збройної агресії, перебували безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконували бойові (спеціальні) завдання, а саме: під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових спеціальних завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно: перебуваючи, в Воздвижівській сільській територоіальній громаді Пологівського району Запорізької області, на тимчасово окупованій російською федерацією території України та виконуючи бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №1542/4дск від 01.01.2024; бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 №6/40 від 03.01.2024; бойове розпорядження командира НОМЕР_5 об ТрО №3 від 03.01.2024; наказ командира Військової частини НОМЕР_4 №4 від 04.01.2024; бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 №66/223 від 11.01.2024; бойове розпорядження сил підтримки НОМЕР_6 обр ТРО №6/1866 від 26.03.2024.

Підстава: бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №1542/4дск від 01.01.2024 ; бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 №6/40дск від 03.01.2024; бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_7 №1542/1387/дск від 04.03.2024; бойове розпорядження сил підтримки Військової частини НОМЕР_2 №6/1866дск від 26.03.2024; записи в журналах бойових дій Військової частини НОМЕР_4 №15/97 том 9 від 20.03.2024; рапорт начальника групи сил підтримки Військової частини НОМЕР_4 №583 від 01.05.2024.

1732 від 01.06.2024 відповідно до якої військовослужбовці, які проходять службу у Військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, ОСОБА_1 в період з 01.05.2024 по 31.05.2024, брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони , відсічі і стримування збройної агресії, перебували безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконували бойові (спеціальні) завдання, а саме: під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових спеціальних завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно: перебуваючи, в Воздвижівській сільській територіальній громаді Пологівського району Запорізької області, на тимчасово окупованій російською федерацією території України та виконуючи бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №1542/4дск від 01.01.2024; бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 №6/40 від 03.01.2024; бойове розпорядження командира НОМЕР_5 об ТрО №3 від 03.01.204; наказ командира Військової частини НОМЕР_4 №4 від 04.01.2024; бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 №66/223 від 11.01.2024; бойове розпорядження сил підтримки НОМЕР_6 обр ТРО №6/1866 від 26.03.2024.

Підстава: бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №1542/4дск від 01.01.2024 ; бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 №6/40дск від 03.01.2024; наказ командира Військової частини НОМЕР_4 №4 від 04.01.2024; бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 №66/223 від 11.01.2024; записи в журналах бойових дій Військової частини НОМЕР_4 №15/89 том 8 від 28.10.2023 та №15/97 том 9 від 20.03.2024; рапорт начальника групи сил підтримки Військової частини НОМЕР_4 від 01.04.2024.

Наведені документи свідчать про наявність підстав для нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди встановленої п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100 000 грн.

При цьому судом першої інстанції правильно врахував правову позицію Верховного Суду у постанові від 21.03.2024 у справі №560/3141/23, у постанові від 11.10.2024 у справі №280/2574/23 , який вказав, що за зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам №1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах.

Зміст цих документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування грошової допомоги у сумі 100000 грн., який вказує, що у спірні періоди позивач виконував бойові завдання з фортикаційного обладнання позицій, рубежів та опорних пунктів в смузі оборони Військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з чим виплаті підлягала грошова допомога у розмірі 30000,00 грн.

Як вбачається з наданої відповідачем копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.01.2024 №1, для виконання цього завдання позивач був відряджений до Військової частини НОМЕР_2 з 01.01.2024 по 31.03.2024.

Позивач же просить здійснити нарахування і виплату за період квітень і травень 2024.

Щодо строку звернення до адміністративного суду із заявленими позовними вимогами.

Верховним Судом у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 зазначено, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову у частині вимог за період з 19.07.2022 слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Отже, з урахуванням зазначеної позиції Верховного Суду, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення із заявленими позовними вимогами, необхідно спершу визначити момент, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Так, відповідно до ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідач, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду із даним позовом інформації щодо здійснення повідомлення позивача про нараховані суми грошового забезпечення не надає.

17.09.2024 представник позивача звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, в якому окрім іншого просила повідомити в якому розмірі нараховано додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях ОСОБА_1 за період: з 01.03.2024 по 31.03.2024 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2024 №101; з 01.04.2024 по 30.04.2024 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2024 №155; з 01.05.2024 по 31.05.2024 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2024 №195

Листом від 19.09.2024 №2161/3466 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що наказами командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності): від 08.04.2024 №101 нарахована додаткова винагорода в сумі -100000 грн; від 18.05.2024 №155 нарахована додаткова винагорода в сумі 30000 грн; від 14.06.2024 №195 нарахована додаткова винагорода в сумі 30000 грн.

Отже, позивач не пропустив строк звернення до суду.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Решта доводів та заперечень скаржника висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко