Справа № 420/12193/25
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,

встановив:

Позивач звернувся до Головного управління ДПС в Одеській області, до Головного управління ДПС із позовною заявою до суду, в якій просить:

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області щодо визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме:

- №0-1552 від 04.04.2023 року на загальну суму 41 067.00 гривень;

- №0-1552- UА0073549 від 13.03.2024 року на загальну суму 42330,60 гривень;

- №0-1552- UА0073549 від 13.03.2024 року на загальну суму 589747,40 гривень;

- №0-1552- UА 0073549 від 13.03.2024 року на загальну суму 95357,17 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на праві приватної власності йому належать нежитлові виробничі приміщення розташовані за адресою АДРЕСА_1 , які згідно п.п. є п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування, оскільки це будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Б КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Господарська діяльність позивача класифікується у секції С Переробна промисловість КВЕД ДК 009:2010 та в силу приписів підпункту є 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України є ознакою надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно винесені податкові повідомлення-рішення є протиправними, а тому позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог і зазначає, що згідно даних інформаційно - комунікаційної системи ДПС за фізичною особою ОСОБА_1 на праві власності перебуває об`єкти нерухомого майна нежитлові приміщення, які підлягають оподаткуванню відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ. Головним управлінням ДПС в Одеській області в автоматичному режимі фізичній особі ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) були сформовані податкові повідомлення рішення по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості, які є правомірними, а тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 24.04.1997 р. та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 28.29 Виробництво інших машин і устаткування загального призначення, н.в.і.у. (основний); 10.61 виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах та інші види діяльності.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 є власником об`єктів нерухомого майна:

- нежитлова будівля загальною площею 631,8 кв м за адресою АДРЕСА_2 ;

- нежитлова будівля загальною площею 8802,2 кв. м за адресою АДРЕСА_2 .

Головним управлінням ДПС в Одеській області в автоматичному режимі фізичній особі ОСОБА_1 ) були сформовані податкові повідомлення рішення по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості:

- за 2022р. від 04.04.2023р. № 0-1552 у сумі 41 067,00 грн. (розрахунок додається) за об`єкт нерухомості нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_2 ;

- за 2023р. від 13.03.2024р. №0-1552-UA0073549 у сумі 42 330,60 грн. (розрахунок додається) за об`єкт нерухомості нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_2 ;

- за 2022р. від 13.03.2024р. №0-1552-UA0073549 у сумі 95 357,17 грн. (розрахунок додається) за об`єкт нерухомості нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_2 ;

- за 2023р. від 13.03.2024р. №0-1552-UA0073549 у сумі 589 747,40 грн. (розрахунок додається) за об`єкт нерухомості нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_2 .

На переконання позивача відповідачем незаконно і безпідставно прийнято зазначені податкові повідомлення-рішення, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

При вирішення цього спору, суд враховує такі приписи діючого законодавства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).

Відповідно до п. 30.1, 30.2 статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Підпунктом є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. (редакція до 16.01.2020 року)

Підпунктом є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020).

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

При цьому обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм будівлі промисловості, лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), за суб`єктним складом, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття промисловість, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд уважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, застосування підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

За наведеного тлумачення положень ПК України, під час розгляду цієї справи в першу чергу підлягало встановленню, чи відносяться до будівель промисловості об`єкти нерухомості, що належать позивачу, та чи фактично використовував він їх у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна:

- нежитлова будівля загальною площею 631,8 кв м за адресою АДРЕСА_2 ;

- нежитлова будівля загальною площею 8802,2 кв. м за адресою АДРЕСА_2 .

На підтвердження використання наведених вище об`єктів нерухомого майна у власній підприємницькій діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво) Позивачем до суду надано копії технічних паспортів, з яких вбачається, що:

нежитлова будівля №24-А, загальною площею 631,8 кв.м., що розашована за адресою: АДРЕСА_2 . складається з коридорів (4), кабінетів (2), підсобних (2), холодильни-камер (2), цехів (3), туалету (1), душової (1), побутового прим. (1), мийок (2), кухні (1), зал (1) та буфету (1) (копія технічного паспорту додається);

нежитлова будівля №24-Б, загальною площею 8802,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 складається з майстерень (3), основних (67) та підсобних (7) приміщень кладових (11), кабінетів (42), вмивальні, туалетів (3), душової, вбиралень (2), сауни (2), сходів та коридорів (копія технічного паспорту додається).

Крім того, позивач надав суду договір від 05.01.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про спільну діяльність, відповідно до якого, сторони за договором зобов`язались шляхом об`єднання майна, майнових та особистих немайнових прав і зусиль, професійних навичок, особистих ділових зв`язків та особистої ділової репутації, без створення юридичної особи, з метою одержання прибутку, спільно діяти в сфері:

виробництва комплектуючих для сільськогосподарського та промислового обладнання;

- виробництво верстатів;

- виробництво продукції борошномельно-круп`яної промисловості;

- переробка молока;

- сільськогосподарської діяльності;

- після врожайної діяльності;

- складського господарства;

- виробництва матеріалів, металевих виробів тощо;

- виробництва та надання послуг.

Відповідно до п. 2.1. Договору, для скорішого досягнення цілей за даним Договором Сторони зобов`язались внести вклади, необхідні для досягнення мети договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, ОСОБА_2 здійснив внесок у спільну діяльність, для досягнення мети спільної діяльності, у вигляді нерухомого майна загальною площею 4092,40 кв.м., яке перебуває у його власності, та знаходиться за адресами:

- АДРЕСА_3 ;

- АДРЕСА_3 ;

- АДРЕСА_4 ;

- АДРЕСА_4 .

В свою чергу, ОСОБА_1 відповідно до п. 4.1.1. здійснив внесок у спільну діяльність, для досягнення мети спільної діяльності, у вигляді нерухомого майна загальною площею 9434,00 кв.м., та знаходиться за адресами:

- АДРЕСА_2 ;

- АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає, що його нерухомість та ОСОБА_2 складають єдиний майновий комплекс, що пов`язаний єдиними комунікаціями, парканом, в`їздами та виїздами, що і стало однією з причин укладання договору про спільну діяльність об`єктів промисловості.

Таким чином, суд доходить висновку, що зазначені вище об`єкти нерухомого майна відносяться до будівель промисловості об`єкти нерухомості, що належать позивачу, та які фактично використовуються ним у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).

Стосовно цільового призначення належної позивачу на праві власності будівлі, що також є умовою для отримання податкової пільги, суд зазначає наступне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промислові та склади (код 125) включають в себе криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням. Цей клас не включає: резервуари, силоси та склади (1252), будівлі сільськогосподарського призначення (1271), комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи та т. ін.), які не мають характеристик будівель (230), (1251.1) будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості, (1251.2) будівлі підприємств чорної металургії, (1251.3) Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості, (1251.4) будівлі підприємств промисловості, (1251.5) будівлі підприємств харчової промисловості, (1251.6) будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості, (1251.7) будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, (1251.8) будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, (1251.9) будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне, (1252) резервуари, силоси та склади. Цей клас включає: резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших, сипких мас, холодильники та спеціальні склади. Цей клас включає також: складські майданчики. Цей клас не включає: сільськогосподарські силоси та складські будівлі, що використовуються для сільського господарства (1271), водонапірні башти (2222), нафтотермінали (2303). (1252.1) Резервуари для нафти, нафтопродуктів та газу, (1252.2) резервуари та ємності інші, (1252.3) силоси для зерна, (1252.4) силоси для цементу та інших сипучих матеріалів, (1252.5) склади спеціальні товарні, (1252.6) холодильники, (1252.7) складські майданчики, (1252.8) склади універсальні, (1252.9) склади та сховища інші (2412).

Відповідно до інформації, що міститься в інформаційній довідці з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, належними позивачу об`єктами нежитлової нерухомості є нежитлові будівля, виробничі приміщення.

Судом встановлено, що видами підприємницької діяльності позивача є 28.29 Виробництво інших машин і устаткування загального призначення, н.в.і.у. (основний); додаткові: 79.90 Надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність; 93.12 Діяльність спортивних клубів, 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг; 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 52.10 Складське господарство; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 01.63 Після урожайна діяльність; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів; 28.49 Виробництво інших верстатів; 28.99 Виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення.

Класифікація видів економічної діяльності і КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В Добувна промисловість і розроблення кар`єрів, С Переробна промисловість, D Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря, Е Водопостачання; каналізація, поводження з відходами та F Будівництво.

Як зазначає позивач, вказані об`єкти використовуються ним для забезпечення власної підприємницької діяльності, яка пов`язана з виробництвом.

Отже, з урахуванням викладеного, враховуючи зареєстровані види діяльності та зважаючи на фактичну підприємницьку діяльність, яку здійснює позивач, суд дійшов висновку, що нерухоме майно, яке належить позивачу на праві власності, в силу приписів підпункту є 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Доказів використання позивачем вищевказаного об`єкта нерухомого майна у іншій діяльності відповідачем до суду не надано, так само як не надано доказів на підтвердження відсутності реєстрації позивачем податкових накладних з придбання чи постачання продукції та надання в оренду, лізинг об`єкт стосовно якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення рішення.

Таким чином, встановлені судом обставини справи і наведені норми чинного законодавства свідчать, що відповідачем, при прийнятті спірного рішення, не дотримано зазначених принципів, зокрема, останнім було застосовано до позивача штрафні санкції без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття правомірного рішення.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за даним позовом підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

За подання адміністративного позову позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 5401,97 грн, які підлягають стягненню на його користь.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області щодо визначення ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме:

- №0-1552 від 04.04.2023 року на загальну суму 41 067.00 гривень;

- №0-1552- UА0073549 від 13.03.2024 року на загальну суму 42 330.60 гривень;

- №0-1552- UА0073549 від 13.03.2024 року на загальну суму 589 747.40 гривень;

- №0-1552- UА 0073549 від 13.03.2024 року на загальну суму 95 357.17 гривень.

Стягнути з ГУ ДПС в Одеській області () на користь ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 7685,02 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.