Справа № 522/4535/25-Е
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4535/25-Е
Провадження № 2-а/522/222/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Морозовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов 07.03.2025 р. позов до Приморського районного суду м. Одеси, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № ЮР/786/1 від 17 лютого 2025 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відносно позивача була винесена постанова про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Проте, постанова є незаконною, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення, адже позивач не був та міг бути обізнаний про наявність повістки та виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На думку позивача, відповідач не надав докази належного його сповіщення про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У позивача був відсутній умисел на вчинення правопорушення, оскільки він самостійно неодноразово прибував до відповідача, де ставав на військовий облік, оновлював військово-облікові дані та отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з тим, що позивач є особою з інвалідністю безстроково, що виключає суб`єктивну сторону правопорушення.

Окрім того, позивач зазначив про наявність численних порушень розгляду адміністративної справи відносно нього, такі як порушення порядку направлення повістки, несвоєчасне повідомлення про розгляд адміністративної справи, позбавлення права на отримання правової допомоги під час розгляду справи, відсутність доказів повноважень уповноваженої особи на складення протоколу, відсутність доказів неможливості отримання відповідачем необхідних йому військово-облікових даних шляхом інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, неправильне зазначення часу вчинення правопорушення, невірну кваліфікацію відповідачем інкримінованого позивачу правопорушення.

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2025 року відкрито провадження у адміністративній справі та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином засвідчені копії постанови № ЮР/786/1 від 17 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 , а також усіх матеріалів, на підставі яких прийнято вказану постанову.

31 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли витребувані копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та клопотання, в якому заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, так як ОСОБА_1 вважається таким, що належним чином оповіщений про час та місце явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

21 травня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 поданодо суду додаткові пояснення у справі та заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

В судове засідання призначене на 21.05.2025 року представник ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про дату та час був повідомлений належним чином. Про причини неявки не повідомив.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з викладеним, згідно з ч. 4 ст. 229 та ч. 3ст. 268 КАС України, суд доходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, без фіксації судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, доходить до таких висновків.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 має другу групу інвалідності, яка встановлена йому безстроково, відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №965871 від 25.12.2012 року та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 22.01.2013 р., які містяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи слідує, що 17.02.2025 року о 15 год. 20 хв. ІНФОРМАЦІЯ_4 було складено протокол №ЮР/786 про адміністративне порушення відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 17.02.2025 року о 15 год 20 хв. ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункт 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. №560 (далі Порядок №560) не прибув 26.11.2024 року о 9:00 за повісткою №1172458 від 13.11.2024 р. для уточнення військово-облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В той же день, 17.02.2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 складено Постанову №ЮР/786/1 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за порушення вимог абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. №560, накладено штраф у розмірі 17000,00 гривень.

У постанові також зазначено, що 26.11.2024 року ОСОБА_1 не прибув за викликом для уточнення військово-облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Втім, позивач своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнає та просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити.

За ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова не містить жодних конкретних відомостей чи доказів, які могли б підтверджувати вчинення ним адміністративного правопорушення, в звязку з чим, звернувся до суду з даним позовом. Також стверджує, що всупереч змісту постанови про адміністративне правопорушення, вона не містить доказів належного повідомлення його про такий виклик.

В свою чергу, відповідач наполягає, що повістка №1172458 була направлена поштовим відправленням 570, на підтвердження чого надав опис відправлення №570 за формою 107П та трекінг відправлення з сайту «Укрпошта».

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок), Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У частині 3 статті 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи № 463/1352/16-а.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення.

Так, відповідно до ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки підчас уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Повістка є формою запрошення (сповіщення, повідомлення) особи про необхідність явки до територіального центру комплексування та соціальної підтримки.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними, визначається Правилами надання послуг поштового зв`язку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05березня 2009року №270 (далі Правила).

Відповідно до абз. 2 п. 16 Правил повістка або у випадках, передбачених законодавством, інший документ про виклик або оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів може бути надіслана рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з позначками Повістка ТЦК, Вручити особисто.

Згідно п. 17 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку.

Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.

Положенням п. 6.8 Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт», затвердженого Наказом ПАТ «Укрпошта» від 25.04.2017 № 507 (зі змінами), при прийманні відправлень Стандарт з описом вкладення відправник заповнює бланк опису у двох примірниках. Працівник ОПЗ перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох його примірниках і проставляє відбиток календарного поштового штемпеля. Один примірник опису вкладається до відправлення Стандарт, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник ОПЗ повинен зазначити номер відправлення Стандарт. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до відправлення Стандарт, вартість вкладення (предметів) може не зазначатися.

З даною метою розроблено форму 107П опису вкладення до рекомендованого відправлення, в якій відведено місце для підтвердження вкладення до рекомендованого листа самим відправником, а також місце для перевірки правильності вкладення до відправлення працівником поштового зв`язку у вигляді підпису та печатки.

Проте, з наданого відповідачем опису вкладення, у суду відсутня можливість встановити, що позивачу направлялась саме повістка №1172458, оскільки в ньому відсутні як підпис відправника, так і підпис з печаткою працівника поштового зв`язку.

З трекінг номеру не вбачається можливим з`ясувати, що у цьому відправленні направлено саме повістку №1172458 від 13.11.2024 р. і що дане відправлення було адресоване саме позивачу.

Також відповідачем не надано доказів того, що поштова служба «Укрпошта» повідомляла позивача про наявність листа.

При цьому, згідно з абз. 2, 4 п. 82 Правил рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК.

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

В матеріалах справи відсутні дані, передбачені п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, що б вважалось належним підтвердженням оповіщенням військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , адже відповідачем не надано до матеріалів справи поштове повідомлення з відміткою поштового оператора.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідачем не підтверджено, що позивач був належним чином повідомлений та обізнаний про наявність повістки №1172458 від 13.11.2024 р. та виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому не міг з`явитися у дату зазначену в повістці.

Окрім того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, уповноважена на те особа повинна встановити склад адміністративного правопорушення.

Об`єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми.

Об`єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правовими нормами.

Суб`єктом такого правопорушення в даному випадку може бути конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

До матеріалів справи, позивачем долучено витяг з «Резерв+», де вбачається, що ОСОБА_1 за результатом відвідування ІНФОРМАЦІЯ_2 має діючу відстрочку від мобілізації до 18.11.2025 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме у зв`язку з тим, що він є особою з інвалідністю ІІ групи.

Позивачем надано також копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №965871 від 25.12.2012 року та копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 22.01.2013 р., відповідно до яких, підтверджується, що ОСОБА_1 має другу групу інвалідності, яка встановлена йому безстроково.

Згідно з наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, звірка контактних даних ОСОБА_1 відбулась 26.06.2024 року, в тому числі при особистій явці 12.07.2024 року.

Відповідно до копії військово-облікового документу ОСОБА_1 , дата видачі йому такого документу 01.08.2024 року.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, з огляду на те, що ОСОБА_1 з`являвся до відповідача для вступу на військовий облік, уточнення даних, має чинну відстрочку від призову, суд не вставив наявність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення в діях позивача.

Поряд з цим, диспозиція ст. 210-1 КУпАП має бланкетний характер, а серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та яким не дотримана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

В оскаржуваній постанові зазначено про порушення абзацу 2 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, абзац 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - встановлює обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Однак, дана норма не містить обов`язку з`являтись для уточнення військово-облікових даних. А для взяття на військовий облік, визначення призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду позивач не викликався, що свідчить про невірну кваліфікацію відповідачем інкримінованого правопорушення та відсутність складу правопорушення.

Окрім того, відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Таким чином, законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст. 210-1 КУпАП не застосовуються за відсутності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи.

Відповідачем не додано до протоколу №ЮР/786 від 17.02.2025 р. чи оскаржуваної постанови №ЮР/786/1 від 17.02.2025 р. доказів неможливості отримати ним самостійно необхідні йому військово-облікові дані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перед видачою та направлення повістки, уточнював дані у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується військовим обліковим документом квитком із відміткою про взяття ОСОБА_1 на облік, що в свою чергу вказує на неправомірність застосування в даному випадку ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

У ч. 5 ст. 5, 8, 9 цього Закону органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Цією нормою передбачено перелік державних органів, від яких Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді персональні відомості призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України "Про публічні електронні реєстри", "Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

Разом з тим, відповідачем не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем і не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії.

Тобто з наявних у справі матеріалів вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем не доведена.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Слід зазначити, що закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991 року рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд доходить висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП не з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, у зв`язку з чим безпідставно та неправомірно виніс постанову №ЮР/786/1 від 17.02.2025 року, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, а тому вказана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого виступала відповідачем у справі, на користь позивача.

З урахуванням задоволення позову, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір.

Разом з тим, за подання адміністративного позову до Приморського районного суду м. Одеси позивач сплатив судовий збір в розмір 1211,20 гривень, згідно з копією квитанції ID №0037-6255-2496-2620 від 27.02.2025 року. Водночас, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. Тому, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 605,60 грн., а інші 605,60 грн. підлягають поверненню, як надміру сплачені.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 8200 гривень, суд виходить з наступного:

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відтак, з урахуванням категорії даної справи, враховуючи, що докази, що підтверджують здійснення позивачем відповідних витрат за укладеним договором про надання правової (правничої) допомоги та розрахунок наданих послуг не надано, суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача та залишає заяву без розгляду.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 251, 252, 280, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241, 242-246, 286, 293 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову №ЮР/786/1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 17.02.2025 року, якою до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м. Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Черняховського 6, , повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) відповідно до квитанції ID №0037-6255-2496-2620 від 27.02.2025 року, надміру сплачену суму судового збору у розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок за подання позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 27.05.2025 року.

Суддя: