Справа № 320/3288/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року справа № 320/3288/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) щодо взяття на військовий облік ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) виключити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) з військового обліку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) внести запис до військового квитка ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) про виключення з військового обліку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2011 позивача було офіційно виключено з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військовий комісар, здійснивши відповідну процедуру, офіційно засвідчив цей факт у військовому квитку позивача, що, відповідно до законодавчих норм, підтверджує його статус особи, яка не підлягає військовому обліку.

Попри це, у травні та липні 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 видав розпорядження щодо уточнення облікових даних військовозобов`язаних, в яких було зазначено прізвище позивача.

Внаслідок цього, роботодавець позивача КП "Київський метрополітен" був зобов`язаний провести відповідні перевірки. Виконуючи розпорядження, позивач прибув до відповідача й повідомив, що він не є військовозобов`язаним, посилаючись на відповідні документи. Однак ця інформація була проігнорована, а 29.07.2024 йому було вручено повістку на проходження військово-лікарської комісії.

30.07.2024 позивач з`явився на медичну комісію, водночас надіслав електронний лист відповідачу, в якому пояснив, що його виключено з військового обліку, а тому він не має проходити відповідні перевірки. Однак, перевіряючи дані в мобільному додатку "Резерв+", позивач виявив, що його статус було неправомірно змінено на "військовозобов`язаний".

З метою виправлення ситуації, позивач повторно звернувся до відповідача, однак 14.08.2024 щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а 20.08.2024 на нього було накладено штраф у розмірі 25 500 грн.

Позивач оскаржив відповідну постанову до Святошинського районного суду м. Києва, який 04.11.2024 задовольнив його позов, визнавши, що позивач був правомірно виключений з військового обліку та не підлягає мобілізації. Суд підтвердив, що відповідач порушив принцип незворотності дії закону в часі, оскільки скасування норми, за якою позивач був виключений, не може слугувати правовою підставою для його повторного взяття на облік.

З огляду на викладене, позивач наполягає на тому, що дії відповідача були неправомірними, а тому він просить суд зобов`язати відповідача виключити його з військового обліку та внести відповідний запис до військового квитка.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 25.03.2025, витребувано докази від сторін.

13.03.2025 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, згідно з якими позивач аргументує свою позицію тим, що його було виключено з військового обліку ще 24.02.2011 на підставі вироку Бориспільського міського суду Київської області від 20.11.2002, зміненого постановою Апеляційного суду Київської області від 26.02.2003, за якими його засуджено за частиною 3 статті 307, статтею 69 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років. Він відбував покарання в місцях позбавлення волі з 26.02.2002 по 20.10.2006, а 12.10.2006 постановою Шосткінського міськрайонного суду Сумської області його умовно-достроково звільнено на невідбуту частину покарання.

На підтвердження цього позивачем надано копію довідки Шосткінської виправної колонії №66, а також супровідний лист про його направлення до місця проживання після звільнення. Він також передав квитанцію про надсилання відповідних документів до відповідача, що свідчить про належне інформування останнього про правовий статус позивача.

З урахуванням викладеного позивач наполягає, що відповідач неправомірно змінив його статус, порушуючи принцип незворотності дії закону в часі. Позивач вимагає визнати дії відповідача незаконними та зобов`язати його внести відповідний запис до військового квитка, що підтверджуватиме його виключення з військового обліку.

У судове засідання, призначене на 25.03.2025, з`явились позивач та представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 повторно витребувано докази у справі від відповідача та відкладено судове засідання у справі на 03.04.2025.

30.03.2025 позивачем подано через підсистему "Електронний суд" додаткові пояснення по справі про те, що злочин, за який він відбував покарання, належить до категорії тяжких відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України. Так, у поясненнях позивач посилається на вирок Бориспільського міського суду Київської області від 20.11.2002 та постанову Апеляційного суду Київської області від 26.02.2003, за якими його засуджено за частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією наркотичних речовин та майна. Враховуючи положення статті 12 Кримінального кодексу України в редакції 2002 року, злочин, за який позивач відбував покарання, є тяжким, оскільки передбачене покарання за нього перевищує п`ять років позбавлення волі.

У судове засідання, призначене на 03.04.2025, з`явились позивач та представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 повторно витребувано докази у справі від відповідача та відкладено судове засідання у справі на 17.04.2025.

У судове засідання, призначене на 17.04.2025, з`явились позивач та представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив.

17.04.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 на підставі поданого клопотання представника позивача від 17.04.2025 суд вирішив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Вироком Бориспільського міського суду Київської області від 20.11.2002, зміненим постановою Апеляційного суду Київської області від 26.02.2003 ОСОБА_1 було засуджено за частиною 3 статті 307, статтею 69 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією наркотичних речовин та всього майна.

На підставі цього, на виконання пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ОСОБА_1 було виключено з військового обліку 24.02.2011. Відповідна відмітка внесена до військового квитка позивача серії НОМЕР_3 , що підтверджується матеріалами справи.

Комунальне підприємство "Київський метрополітен", де працює позивач, отримало розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.05.2024 №11/4458/5 та від 02.07.2024 №11/6836/11 про уточнення облікових даних військовозобов`язаних, з метою уточнення облікових даних позивача. Позивач був включений до переліку осіб, щодо яких проводилась перевірка.

На виконання зазначених розпоряджень позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомив про своє виключення з військового обліку. Попри це, 29.07.2024 йому було вручено повістку на проходження військово-лікарської комісії.

30.07.2024 позивач з`явився на військово-лікарську комісію та надіслав електронний лист відповідачу з роз`ясненням, що він не є військовозобов`язаним та не зобов`язаний проходити медичний огляд.

На початку серпня 2024 року позивач, перевіряючи інформацію в додатку "Резерв+", виявив, що його статус змінено на "військовозобов`язаний".

14.08.2024 позивач прибув до територіального центру комплектування для з`ясування обставин, проте цього ж дня було складено протокол №2036 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

20.08.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову №1725, якою накладено на позивача штраф у розмірі 25 500 грн.

Позивач оскаржив постанову до Святошинського районного суду м. Києва №1725, якою накладено на позивача штраф у розмірі 25 500 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2024 у справі №759/18115/24 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнив; постанову №1725 від 20.08.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасував; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрив. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2024 у справі №759/18115/24 набрало законної сили 14.11.2024.

Враховуючи скасування постанови №1725 від 20.08.2024, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту своїх порушених прав, пов`язаних з неправомірним взяттям його на військовий облік.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Конституції України).

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків. Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Надалі Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII).

Стаття 1 Закону №3543-XII передбачає, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з частиною 5 статті 4 Закону №3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

За змістом статті 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-ХІІ).

Частина 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 2 статті 2 цього Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно з частиною 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

За змістом частини 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з частиною 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом №3543-XII.

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Підстави, за якими військовозобов`язаним передбачено надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визначені статтею 23 Закону №3543-XII.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В адміністративному позові позивач посилається на те, що з 24.02.2011 він був виключений з військового обліку (як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину), на підтвердження чого до матеріалів справи додано копію військового квитка з відміткою про виключення з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції Закону, яка діяла до 18.05.2024).

Відповідно до статті 37 Закону №2232-ХІІ взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: 1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які відповідно до статті 14 цього Закону взяті на військовий облік; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку; жінки, які виявили бажання проходити базову військову службу, безпосередньо перед направленням на базову військову службу; 2) на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу; 3) на військовий облік резервістів: які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.

Зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України: 1) з військового обліку призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України): які досягли 25-річного віку; які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік в іншому районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за новим місцем проживання; які призвані, направлені чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які пройшли базову загальновійськову підготовку; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби як непридатні до військової служби за станом здоров`я - після підтвердження рішення комісією вищого рівня; які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; які направлені на альтернативну (невійськову) службу; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу; 2) з військового обліку військовозобов`язаних: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; які зараховані до військового оперативного резерву; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; 3) з військового обліку резервістів: які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання; які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; які прийняті на службу до органів і підрозділів цивільного захисту; які досягли граничного віку перебування на службі у військовому резерві або виключені з військового оперативного резерву; які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України. Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону

№2232-ХІІ (у редакції Закону, яка діяла до 18.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягали громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

11 квітня 2024 року Законом України № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, внесено зміни до Закону №2232-ХІІ, зокрема викладено в новій редакції статтю 37 Закону №2232-ХІІ, внаслідок чого виключено таку підставу для виключення з військового обліку громадян України, раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Натомість Законом України № 3633-IX доповнено перелік підстав для взяття на військовий облік військовозобов`язаних новою підставою осіб, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону №2232-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом України № 3633-IX, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Обов`язком кожного громадянина України є захист Батьківщини, кожен громадянин, тим більше в умовах воєнного стану є військовозобов`язаним.

Норми Закону №2232-ХІІ передбачають, що особи зняті з військового обліку, виключені з військового обліку не втрачають статусу військовозобов`язаних, є військовозобов`язаними громадянами.

Військовозобов`язані беруться та перебувають на військовому обліку у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки. Норма статті 37 Закону №2232-ХІІ передбачає, що на військовий облік беруться військовозобов`язані, у тому числі які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву.

Позивач як громадянин України є військовозобов`язаним, має обов`язок бути на військовому обліку у органі територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Саме такі відомості відображені у військово-обліковому документі позивача.

Позивач є таким, що підпадає під дію Закону №2232-ХІІ (в редакції з 18.05.2024), як особа, що не досягла граничного строку перебування у запасі військовозобов`язаних (60 років), перебуває у запасі Збройних Сил України, перебуває на обліку у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Як зазначалося, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.

Згідно з пунктами 1, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обліку позивача як військовозобов`язаного є законними та правомірними, підстав для виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних суд не вбачає.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 "Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII виключено таку підставу для виключення з військового обліку громадян України, раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.

Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі №820/3113/17.

Враховуючи зазначене вище, позивач не має права на виключення з військового обліку у зв`язку з недосягненням граничного віку перебування у запасі, а тому відсутні підстави для виключення позивача із військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Водночас суд не бере до уваги доводи позивача щодо рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2024 у справі №759/18115/24, оскільки в даній справі встановлено інші фактичні обставини та застосовується норма закону в іншій редакції.

Як встановлено судом, 24.02.2011 позивача було виключено з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у редакції, чинній на момент виключення. Підставою для виключення позивача з військового обліку було його засудження за частиною 3 статті 307, статтею 69 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією наркотичних засобів та майна.

Однак Законом України №3633-IX від 11.04.2024 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18.05.2024, статтю 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено в новій редакції, якою пункт 6 частини 6 було виключено. Внаслідок цього особи, які раніше були засуджені за вчинення тяжких або особливо тяжких злочинів, більше не підлягають виключенню з військового обліку, а після набуття чинності нової редакції закону включаються до військового обліку військовозобов`язаних як особи, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарання.

При цьому Святошинський районний суд м. Києва у своєму рішенні від 04.11.2024 у справі №759/18115/24 не надавав оцінки такій підставі для взяття на військовий облік військовозобов`язаних як осіб, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарання, під дію якої і підпадає позивач у справі.

Таким чином, на момент прийняття оспорюваного рішення відповідача про взяття позивача на військовий облік діяла нова редакція Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якої позивач підлягав включенню до військового обліку, як особа, яка прибула після відбування покарання з установ виконання покарання.

У цьому зв`язку посилання позивача на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2024 у справі №759/18115/24 не може бути взяте судом до уваги, оскільки предметом розгляду в зазначеній справі було оскарження постанови №1725 від 20.08.2024 про адміністративне правопорушення, тоді як у даній справі розглядається питання про правомірність взяття позивача на військовий облік.

Суд зазначає, що правове регулювання питання військового обліку змінилося після внесення змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" і, відповідно, рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/18115/24 не може бути застосоване до оцінки правомірності взяття позивача на військовий облік після 18.05.2024.

Враховуючи викладене, суд встановлює, що відповідач діяв у межах чинного законодавства та відповідно до редакції Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", чинної на момент ухвалення відповідного рішення щодо позивача.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік ОСОБА_1 ; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити ОСОБА_1 з військового обліку; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести запис до військового квитка ОСОБА_1 про виключення з військового обліку.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Судом також береться до уваги, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то в суду відсутні підстави для задоволення позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.