Справа № 240/11734/24
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11734/24

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

28 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.04.2024 №83 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 07.12.1988 по 12.01.1989; з 07.05.1990 по 18.07.1990; з 24.04.2001 по 05.09.2001, період роботи в російській федерації з 26.12.1995 по 03.02.1996; з 11.04.1998 по 03.09.1998; з 22.09.1998 по 23.12.1998; з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999; з 15.02.2000 по 27.06.2000; з 18.08.2000 по 18.12.2000; 09.02.2001 по 01.04.2001, провести нарахування та виплату пенсії з дня зверненням за пенсією, з 29.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області йому протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, внаслідок відмови зарахувати період роботи позивача з 07.12.1988 по 12.01.1989; з 07.05.1990 по 18.07.1990; з 24.04.2001 по 05.09.2001, період роботи в російській федерації з 26.12.1995 по 03.02.1996; з 11.04.1998 по 03.09.1998; з 22.09.1998 по 23.12.1998; з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999; з 15.02.2000 по 27.06.2000; з 18.08.2000 по 18.12.2000; 09.02.2001 по 01.04.2001, оскільки вказані періоди роботи підтверджується належними та допустимими доказами, а саме записами у трудовій книжці та архівними довідками.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №83 від 05.04.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи: в Автобазі "Турист" згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806 та призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 29.03.2024.

Вирішено питання про судові витрати.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_3 громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах гарантованого добровільного відселення у 1986-91 рр. (категорія 3), видане Житомирською обласною державною адміністрацією 03.02.1993.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 19.04.1996, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №347 від 26.01.2023, виданої Відділом реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради, ОСОБА_1 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 28.03.1985 по 05.04.1990; з 02.08.1990 по 22.03.1991; з 12.08.1993 по 22.04.1997; з 20.01.2000 по теперішній час, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона), станом на 01.01.1993 не менше 4 років.

29.03.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та 05 квітня 2024 року прийнято рішення №83 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В зазначеному рішенні вказано, що страховий стаж роботи заявника на день звернення складає 21 рік 11 місяців 5 днів.

Також зазначено, що не зарахований до страхового стажу період роботи:

- з 07.12.1988 по 12.01.1989 на Автобазі "Турист" згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 , оскільки не зазначена дата та наказ про звільнення з роботи;

- з 07.05.1990 по 18.07.1990 в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів, окрім того це робота в російській федерації;

- з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001, не зараховано періоди роботи в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 , оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991;

- з 24.04.2001 по 05.09.2001, оскільки інформація про зазначений період роботи відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Листом від 10.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивачу про відмову в призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з тих підстав, що недостатньо необхідного страхового стажу.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються правові підстави для зарахування, до страхового стажу періоду роботи позивача: в Автобазі "Турист" згідно з записів трудової книжки від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно з записів трудової книжки від 02.11.1992 НОМЕР_5 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806, тому суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №83 від 05.04.2023 про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області оскаржило його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що до страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності згідно наданих позивачем документів. За наданими документами та згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 21 рік 11 місяців 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону 796. Позивач матиме право на пенсійну виплату при набутті необхідного страхового стажу.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи по 31 грудня 2017 року мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

За визначенням наведеним у частині першій статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон України №796-ХІІ).

За змістом пункту 3 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Отже відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ із врахуванням ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку необхідний страховий стаж повинен становити не менше 24 років (30-6).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 м.Коростень відносилося до зони гарантованого добровільного відселення.

При цьому, право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ при досягненні 54-річного віку у зв`язку з проживанням позивача з 26.04.1986 по теперішній час, більше трьох років в м.Коростень Житомирської області, не оспорюється відповідачами.

Водночас, відмовляючи у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідачі вказують на відсутність необхідного страхового стажу - 24 роки, у зв`язку незарахуванням до страхового стажу усіх, зазначених в трудовій книжці позивача, періодів роботи.

Незарахування позивачу періоду роботи з 07.12.1988 по 12.01.1989 на Автобазі "Турист" згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 відповідач обґрунтував тим, що не зазначена дата та наказ про звільнення з роботи, а періоду роботи з 07.05.1990 по 18.07.1990 в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області - відсутністю інформації про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із записами у дублікаті трудової книжки від 22.06.1988 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 :

- з 07.12.1988 по 12.01.1989 працював водієм на Автобазі "Турист";

- з 07.05.1990 по 18.07.1990 працював трактористом в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області.

Достовірність вищенаведених записів сумніву не викликає.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність наказу про звільнення з роботи (запис номер 6 та 7 у трудовій книжці) та відсутня інформація про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів, при одночасній наявності дотримання послідовності записів, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірного періоду роботи, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи та служби позивача.

Вказані записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містять виправлень/підтирань, які б давали підстави для сумніву у їх правдивості.

При цьому, неналежне заповнення роботодавцем трудової книжки не може бути підставою для позбавлення позивача права зарахування до страхового стажу періодів роботи, зазначених у цій трудовій книжці.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що відсутність запису про дату та номеру наказу про звільнення у трудовій книжці, яка підтверджує страховий стаж позивача, виникли не з його вини, та не залежали від волі позивача.

Крім того відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів за період роботи позивача в колгоспі з 07.05.1990 по 18.07.1990, мали бути зазначені у трудовій книжці, як це було передбачено порядком ведення трудових книжок колгоспників, який затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників" та діяв на час внесення відповідних записів про роботу позивача в колгоспі.

Пункт 13 Порядку передбачав відповідальність голови колгоспу за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок.

Отже, відсутність у трудовій книжці позивача, за період його роботи в колгоспі з 07.05.1990 по 18.07.1990, інформації про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів, внаслідок невиконання відповідного обов`язку роботодавцем, на переконання суду, не може бути підставою для позбавлення позивача права на пенсію і зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, що також відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та від 06.03.2018, 29.03.2019, у справі № справа № 548/2056/16-а, у справі № 754/14898/15-а.

Щодо підстав не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи позивача з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: "виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення".

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" (надалі Постанова №1328) постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москва.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Колегія суддів наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Відповідно до частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

Відповідно до частини другої статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

З огляду на зазначене вище, посилання відповідача на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, п.4 частини першої Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт роботи позивача у період з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001 підтверджується записами у дублікаті трудової книжки від 02.11.1992 серії НОМЕР_5 , засвідченими чітким відтиском печатки вказаних закладів та які не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися у їх правдивості, а тому такі періоди роботи позивача мають бути враховані до його страхового стажу.

Щодо підстав незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 24.04.2001 по 05.09.2001, оскільки інформація про зазначений період роботи відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з записами у дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_6 , на аркуші №№14-15, міститься запис про прийняття позивача на роботу в Коростенське автотранспортне підприємство 11806 на посаду водія автобуса з 24.01.2001 по 05.09.2001 (а.с. 30).

Вказаний запис містить всі необхідні дані, що відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якими керувався роботодавець при веденні трудових книжок у відповідні періоди. Запис про звільнення засвідчений печаткою Коростенського автотранспортного підприємства 11806.

Водночас, відповідно до довідки ОК-5, за період з 01.01.2001 по 31.08.2001 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні індивідуальні відомості на застраховану особу ОСОБА_1

Отже фактично внаслідок невиконання приватним підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у вказаного підприємства, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Натомість, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів його роботи у такого підприємства.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 та від 01 березня 2021 року у справі № 423/757/17.

Отже, відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про сплату страхових внесків не є підставою для незарахування періоду роботи позивача з 24.01.2001 по 05.09.2001 у Коростенського автотранспортного підприємства 11806.

Підсумовуючи наведене, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи позивача: в Автобазі "Турист" згідно з записів трудової книжки від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно з записів трудової книжки від 02.11.1992 НОМЕР_5 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №83 від 05.04.2023 про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи: в Автобазі "Турист" згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806 та призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 29.03.2024 з огляду на наступне.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Львівській області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Львівській області.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року по справі № 500/1216/23.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з зобов`язанням ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи: в Автобазі "Турист" згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806 та призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 29.03.2024.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частини 3 статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції в частині, ухвалити в скасованій частині нове рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи: в Автобазі "Турист згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806 та призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 29.03.2024.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи: в Автобазі "Турист згідно із записами у трудовій книжці від 22.06.1988 НОМЕР_1 з 07.12.1988 по 12.01.1989; в колгоспі ім.Леніна Белогорського району Амурської області з 07.05.1990 по 18.07.1990; в російській федерації згідно із записами у трудовій книжці від 02.11.1992 НОМЕР_2 з 26.12.1995 по 03.02.1996, з 11.04.1998 по 03.09.1998, з 22.09.1998 по 23.12.1998, з 02.02.1999 по 10.04.1999, з 09.06.1999 по 08.12.1999, з 15.02.2000 по 27.06.2000, з 18.08.2000 по 18.12.2000 та з 09.02.2001 по 01.04.2001; з 24.04.2001 по 05.09.2001 в Коростенському автотранспортному підприємстві 11806 та призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 29.03.2024.

В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.