Справа № 240/4552/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Житомир справа №240/4552/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови у призначенні їй пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати їй з 21.12.2022 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказала, що вона має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.12.1992. Крім того, зазначив, що протягом понад 30 років проживає в зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. З огляду на зазначене, позивач вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, пенсійний орган відмовив їй у призначенні даного виду пенсії через недотримання нею необхідної умови для призначення даного виду пенсії, а саме не підтвердження факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3-х років. Позивач вважає таке рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, та вказує, що наявність у неї необхідного для призначення даного виду пенсії періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідками від 20.06.2022 №1147, від 20.06.2022 №604, від 17.06.2022 №303, від 16.06.2022 №140/01-16, від 30.11.2022 №1749, від 30.11.2022 №1750, від 21.12.2022 №1157, від 21.12.2022 №1158, а також актом від 30.11.2022, але відповідач не врахував їх при розгляді її заяви про призначення пенсії. Відтак, з метою захисту свого права на пенсійне забезпечення ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді провадження у даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказало, що 21.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказана заява опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. У зв`язку із чим, за принципом екстериторіальності розглянуло дану заяву розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. За результатами розгляду саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняло рішення від 26.12.2022 №69, яким відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв`язку із тим, що згідно наданих документів вона станом на 01.010.1993 проживав в зоні гарантованого добровільного відселення лише 1 рік 10 місяців 4 днів. В той час, як для виникнення права на призначення даного виду пенсії, строк проживання особи станом на 01.010.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення повинен становити не менше 3-х років. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише повідомило позивача про прийняте рішення, шляхом направлення їй листа від 03.01.2023 №0600-0217-8/951. Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зауважило, що не приймало рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, а відтак не вчиняло дій, які б могли порушувати право позивача на належне пенсійне забезпечення. Крім того, у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вказало, що вважає прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області рішення від 26.12.2022 №69 правомірним, а тому просило відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність вирішення питання про залучення до участі в даній справі другого відповідача.

У зв`язку із цим, ухвалою суду Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області було залучено до участі в адміністративній справі №240/4552/23, як другого відповідача (далі - відповідач 2).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог. Обгрунтовуючи правомірність прийнятого ним рішення від 26.12.2022 №69, про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідач 2 зазначив, що право на таку пенсію мають, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Водночас, при опрацюванні наданих ОСОБА_1 для призначення пенсії документів було встановлено, що вона постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 31 року 3 місяців 24 днів, але станом на 01.01.1993 строк її проживання в цій зоні становив лише 1 рік 10 місяців 4 дні, що не дає права на призначення пенсії зі зниження пенсійного віку на 6 років. Враховуючи вказане Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зазначило, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 від 10.12.1992, виданим Житомирською обласною державною адміністрацією.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 21.12.2022 про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала у зоні у зоні гарантованого добровільного відселення.

На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1) за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняло рішення від 26.12.2022 №69, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідної кількості років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Обґрунтовуючи відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в своєму рішенні вказало, що право на пенсію відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" мають, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. В такому випадку, пенсія призначається зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (за умови, якщо особа постійно проживала або постійно працювала на території забрудненої зони з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково на 1 рік за кожні 2 роки проживання/роботи, але не більше 6 років. Наданими документами підтверджується, що ОСОБА_1 постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення 31 рік 3 місяці 24 днів, з них станом на 01.01.1993 лише 1 рік 10 місяців 4 дні, що не дає їй права на зниження пенсійного віку на 6 років.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області рішення про відмову у призначенні пенсії, позивача було повідомлено листом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.01.2023 №0600-0217-8/951.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправною, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІвизначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (в даному випадку 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З наведених положень Закону №796-XII вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

Водночас, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зазначеній зоні протягом трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку здійснюється без застосування початкової величини, та розраховується, як 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, виникнення право на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Разом з тим, абзац перший частини першої статті 55 Закону № 796-XII визначає додаткову умову, для виникнення у особи права призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, яка полягає наявності страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відтак, у випадку звернення особи у 2022 році (як відбулося у даній справі) за призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII, така особа повинна мати страховий стаж в розмірі 23 роки (29 - 6 = 23, де: 29 років - страховий стаж визначений статті 26 Закону №1058-IV для призначення пенсії за віком у 2022 році; 6 - кількість років зниження пенсійного віку).

Таким чином, зміст вищезазначених положень законодавства свідчать, що особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні гарантованого добровільного відселення, набуває права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявності статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявності необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 3-х років;

- наявності страхового стажу в розмірі 23 роки (у випадку зниження пенсійного віку на 6 років та звернення за призначенням пенсії у 2022 році).

При цьому, виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо періоду проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3-х років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

- для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Під час розгляду справи судом встановлено, що для підтвердження наявності права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII ОСОБА_1 на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення їй пенсії додала:

- довідку Хочинського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 20.06.2022 №1147, згідно якої вона в період з 28.02.1991 по 08.09.1992 була зареєстрована та постійно проживала в с. Хочине Коростенського району Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;

- довідку Хочинського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 30.11.2022 №1749, згідно якої вона в періоди з 03.04.1989 по 27.05.1989, з 05.07.1990 по 27.10.1990 та на канікулах, які надавались за період навчання з 1985 по 28.02.1991 проживала в с. Хочине Коростенського району Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;

- довідку Зольнянського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 21.06.2022 №311, згідно якої вона в період з 08.09.1992 по даний час зареєстрована та постійно проживає в с. Сердюки Коростенського району Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;

- архівну довідку Поліського національного університету від 16.06.2022 №139/01-16, згідно якої вона в період з 03.04.1989 по 27.05.1989 була направлена на виробничу практику в хмелерадгосп "Хочинський" (с. Хочино Олевський район Житомирська область), а в період з 05.07.1990 по 27.10.1990 була направлена на організаційно-технологічну практику у вказаний хмелерадгосп;

- архівну довідку Комунальної установи "Трудовий архів" Олевської міської ради Житомирської області від 21.12.2022 №1157, згідно якої вона в період з 04.04.1989 по 27.05.1989 проходила виробничу практику, а в період з 05.07.1990 по 27.10.1990 - організаціно-технологічну практику в хмелерадгоспі "Хочинський" с. Хочино Олевського району Житомирської області ( після реорганізації СТОВ "Хочинське");

- архівну довідку Комунальної установи "Трудовий архів" Олевської міської ради Житомирської області від 20.06.2022 №603, згідно якої вона в період з 10.04.1991 по 31.05.2000 працювала в хмелерадгоспі ім. Кірова с. Зольня Олевського району Житомирської області (після реорганізації СТОВ ім. Кірова с. Зольня);

- акт підтвердження від 30.11.2022;

- трудову книжку серії НОМЕР_2 ;

- посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 10.12.1992.

Згідно з статтею 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 10.12.1992 правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення) було передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням 3 категорії ссерії НОМЕР_1 від 10.12.1992, виданим Житомирською обласною державною адміністрацією, надає їй право користуватися пільгами, передбаченими Законом №796-ХІІ.

Водночас, як вже зазначалось судом, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще підтверджений факт проживання (роботи) такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3-х років.

Звертаючись з даним позовом до суду ОСОБА_1 зазначає, що наявність достатнього строку проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме не менше 3-х років станом на 01 січня 1993 року, підтверджується документами, які вона надавала пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає наступне.

Із інформації, вказаної в копії диплому серії НОМЕР_3 від 28.02.1991, а також архівній довідці Поліського національного університету від 16.06.2022 №139/01-16, вбачається, що в період з 23.11.1985 по 01.08.1986 ОСОБА_1 була слухачем підготовчого відділення денної фори навчання Житомирського сільськогосподарського інституту, а в період з 01.09.1986 по 28.02.1991 навчалась на денній формі навчання зооінженерного факультету вказаного інституту.

Суд зазначає, що місто Житомир, де знаходився Житомирський сільськогосподарський інститут, не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Однак, відповідно до інформації, що зазначена в архівній довідці Поліського національного університету від 16.06.2022 №139/01-16, ОСОБА_1 в період з 03.04.1989 по 27.05.1989 була направлена на виробничу практику в хмелерадгосп "Хочинський" (с. Хочино Олевський район Житомирська область), а в період з 05.07.1990 по 27.10.1990 була направлена на організаційно-технологічну практику у вказаний хмелерадгосп.

При цьому, архівною довідкою Комунальної установи "Трудовий архів" Олевської міської ради Житомирської області від 21.12.2022 №1157, підтверджується, що позивач дійсно в період з 04.04.1989 по 27.05.1989 проходила виробничу практику, а в період з 05.07.1990 по 27.10.1990 - організаціно-технологічну практику в хмелерадгоспі "Хочинський" с. Хочино Олевського району Житомирської області (після реорганізації СТОВ "Хочинське").

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 село Хочине Коростенського (Олевського) району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

В контексті вказаного суд зазначає, що період проходження особою практики на підприємстві, яке розташоване в населеному пункті, що відноситься до радіаційно забрудненої території (в даному випадку - до зони гарантованого добровільного відселення) є періодом під час якого, така особа фізично перебувала у забрудненій зоні та відповідно зазнавала впливу радіації, а тому такий період прирівнюється до періоду постійного проживанням чи роботи в такій місцевості, та відповідно підлягає зарахуванню до строку проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення при вирішенні питання щодо наявності права на призначення пенсії.

Крім того, факт проживання ОСОБА_1 в періоди з 03.04.1989 по 27.05.1989 та з 05.07.1990 по 27.10.1990, коли вона проходила практику, в селі Хочине Коростенського (Олевського) району Житомирської області підтверджується також і довідкою Хочинського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 30.11.2022 №1749.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що підтверджені архівною довідкою Поліського національного університету від 16.06.2022 №139/01-16, архівною довідкою Комунальної установи "Трудовий архів" Олевської міської ради Житомирської області від 21.12.2022 №1157 та довідкою Хочинського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 30.11.2022 №1749 періоди проходження ОСОБА_1 практики з 03.04.1989 по 27.05.1989 та з 05.07.1990 по 27.10.1990 в хмелерадгоспі "Хочинський", під час яких вона проживала в с. Хочине Коростеньского (Олевського) району Житомирської області, підлягають зарахуванню до строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, вказаними документами підтверджується період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом 5 місяців 18 днів (з 03.04.1989 по 27.05.1989 1 місяць 25 днів та з 05.07.1990 по 27.10.1990 3 місяці 23 дні)

Крім того, суд звертає увагу, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пов`язує виникнення права на призначення пенсії зі зниження пенсійного віку із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, перебуванням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

У постановах від 29 січня 2020 року у справі №572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі №572/456/17 Верховним Судом сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

В свою чергу, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17 та від 17 червня 2020 року у справі №572/456/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Так, відповідно до інформації, яка вказана в довідці Хочинського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 30.11.2022 №1749, ОСОБА_1 проживала в с. Хочине Коростенського району Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, ще й в періоди канікул, які надавались їй під час навчання в Житомирському сільськогосподарському інституті з 23.11.1985 по 28.02.1991.

Будь-яких документів, які б ставили під сумнів можливість проживання ОСОБА_1 в періоди таких канікул в селі Хочине Коростенського району Житомирської області матеріали справи не містять.

При цьому, зі змісту архівної довідки Поліського національного університету від 16.06.2022 №139/01-16, вбачається, що позивач намагалась встановити інформацію про точні періоди, на які їй під час навчання в Житомирському сільськогосподарському інституті надавались канікули. Однак, згідно наданої Поліським національним університетом в зазначеній архівній довідці відповіді, терміни канікул студентів вказуються в графіках освітнього процесу, строк зберігання яких становить 1 рік. Таким чином, в цій довідці Поліський національний університет, який є правонаступником Житомирського сільськогосподарського інституту, фактично повідомив, що не має можливості надати інформацію про точні періоди канікул, які надавались ОСОБА_1 в період її навчання в Житомирському сільськогосподарському інституті.

Однак суд зауважує, що загальновідомим є факт, що студентам надають «зимові» та «літні» канікули. При цьому, тривалість «зимових» канікул зазвичай становить близько двох тижнів, а «літніх» канікул - становить близько двох місяців.

Відповідно до правових норм частини 3 статті 78 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

В контексті вказаного суд приходить до висновку, що довідкою Хочинського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 30.11.2022 №1749, підтверджується факт проживання ОСОБА_1 в с. Хочине Коростенського району Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, в періоди канікул, які надавались їй під час навчання в Житомирському сільськогосподарському інституті з 23.11.1985 по 28.02.1991, що приблизно становить 8 місяців 14 днів (з 02.08.1986 по 31.08.1986 (30 днів) період між закінченням підготовчих курсів та вступом на 1 курс зооінженерного факультету; 2 тижні зимові канікули та 2 місяці літні канікули 1986-1987 навчального року; 2 тижні зимові канікули та 2 місяці літні канікули 1987-1988 навчального року; 2 тижні зимові канікули та 2 місяці літні канікули 1988-1989 навчального року).

Таким чином, до період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 підлягає зарахуванню ще й період проживання в с. Хочине протягом канікул, які надавались їй під час навчання в Житомирському сільськогосподарському інституті, тривалістю 8 місяців 14 днів.

Згідно наявною у матеріалах справи довідкою Хочинського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 20.06.2022 №1147, ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживала в с. Хочине Коростенського (Олевського) району Житомирської області, ще й в період з 28.02.1991 по 08.09.1992.

Таким чином, інформацією, вказаною в довідці від 20.06.2022 №1147 підтверджується, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 1 року 6 місяців 12 днів (з 28.02.1991 по 08.09.1992).

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки Зольнянського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 21.06.2022 №311, ОСОБА_1 в період з 08.09.1992 по даний час зареєстрована та постійно проживає в с.Сердюки Коростенського району Житомирської області.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, село Сердюки Коростенського (Олевського) району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відтак, інформацією, вказаною в довідці від 21.06.2022 №311 підтверджується, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 місяці 24 днів (з 08.09.1992 по 01.01.1993).

Крім того, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 долучала також і архівну довідку Комунальної установи "Трудовий архів" Олевської міської ради Житомирської області від 20.06.2022 №603, згідно якої вона в період з 10.04.1991 по 31.05.2000 працювала в хмелерадгоспі ім. Кірова, який знаходиться в селі Зольня Олевського району Житомирської області, що належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Відтак, згідно інформації із цієї довідки станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення протягом протягом 1 року 8 місяців 22 днів (з 10.04.1991 по 01.01.1993). Однак, суд зауважує, що вказаний період роботи позивача в селі Зольня Олевського району Житомирської області фактично накладається із періодом її проживання з 28.02.1991 по 08.09.1992 в с. Хочине Коростенського (Олевського) району Житомирської області, зазначеним в довідці від 20.06.2022 №1147, та з періодом її проживання з 08.09.1992 по 01.01.1993 в с. Сердюки Коростенського (Олевського) району Житомирської області, зазначеним в довідці від 21.06.2022 №311.

У звА`язку із цим, вказаний в довідці від 20.06.2022 №603 період роботи ОСОБА_1 з 10.04.1991 по 01.01.1993 в хмелерадгоспі ім. Кірова (с. Зольня Олевського району Житомирської області), що знаходився на території зони гарантованого добровільного відселення, не може бути врахований при вирішенні питання дотримання позивачем передбаченої абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (умови проживання станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення не менше як протягом 3-х років), адже це приведе до подвійного врахування одного і того ж періоду до такого строку.

Таким чином, під час розгляду справи суд встановив, що документально підтверджений період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки 7 днів та складається з наступних періодів:

- з 03.04.1989 по 27.05.1989 (1 місяць 25 днів) період проживання в с. Хочине Коростеньского (Олевського) району Житомирської області під час прохордження виробничої практики на хмелерадгоспі "Хочинський";

- з 05.07.1990 по 27.10.1990 (3 місяці 23 дні) - період проживання в с. Хочине Коростеньского (Олевського) району Житомирської області під час прохордження організаційно-технологічної практики на хмелерадгоспі "Хочинський";

- 8 місяців 14 днів період проживання в с. Хочине Коростенського району Житомирської області під час канікул, які надавались в період навчання в Житомирському сільськогосподарському інституті;

- з 28.02.1991 по 08.09.1992 (1 рік 6 місяців 12 днів) період проживання в с.Хочине Коростенського (Олевського) району Житомирської області, підтверджений довідкою від 20.06.2022 №1147;

- з 08.09.1992 по 01.01.1993 (3 місяці 24 дні) період проживання в с. Сердюки Коростенського (Олевського) району Житомирської області, підтверджений довідкою від 21.06.2022 №311.

Вказаний строк є достатнім для виникнення у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що розглядаючи заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не надало належної оцінки документам, які надавались нею разом із заявою про призначення пенсії та дійшло помилкового висновку, що її строк проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить лише 1 рік 10 місяців 4 дні, а тому прийняте ним рішення від 26.12.2022 №69 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

Правовими нормами абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку, в даному випадку 3 роки, встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

В матеріалах справи відсутні докази постійного проживання або постійної роботи ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року, а тому права на початкову величину зниження пенсійного віку вона не має.

Водночас, відповідно до довідки Зольнянського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 21.06.2022 №311, ОСОБА_1 в період з 08.09.1992 по даний час зареєстрована та постійно проживає в с.Сердюки Коростенського району Житомирської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення

Тобто підтверджений цієї довідкою загальний строк її проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення понад 29 років 9 місяців 14 днів (з 08.09.1992 по 21.06.2022 (дата видачі довідки)).

Вказане свідчить, що позивач має право на зниження пенсійного віку на 6 років - на максимальну величину, передбачену абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII для осіб, які постійно проживають чи постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки для максимальної величин необхідно 12 років проживання в цій зоні (6 х 2 = 12).

Крім того, згідно з абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що в період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року пенсія за віком призначається за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Враховуючи вищезазначене правове регулювання, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII необхідний страховий стаж у особи повинен становити не менше 23-ти років.

Згідно інформації, зазначеної Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 8 місяців 4 дні, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (21.12.2022) ОСОБА_1 , 07.06.1968, досягла 54-річного віку.

Таким чином, позивач має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що за призначенням пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років позивач звернувся поза межами трьохмісячного строку з дня досягнення нею 54-річного пенсійного віку, а тому має прав на призначення пенсії з 21.12.2022 дати звернення до пенсійного органу із відповідною заявою.

Відтак, зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 26.12.2022 №69 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 з 21.12.2022 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення пенсії, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Натомість, порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області під час розгляду даної справи судом встановлено не було, а тому заявлені до нього позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір 1073,60 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

З огляду на положення ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, та враховуючи розмір задоволення заявлених позовних вимог та сплату позивачем судового збору в мінімальному розмірі, суд приходить до висновку, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 грн належить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у повному розмірі.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003; ) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 26.12.2022 №69 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 з 21.12.2022 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн (тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович