Справа № 500/7002/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/7002/24 пров. № А/857/3915/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року, прийняте суддею Мартиць О.І. у м. Тернополі, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - далі ГУ ПФУ в Полтавській області ) про визнання протиправним та скасування рішення відділу перерахунків пенсій №2 (смт. Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Полтавській області від 12.11.2024 №440 щодо відмови у переведенні на пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ);

- зобов`язання ГУ ПФУ у Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з 06.11.2024 на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ та зарахувати до стажу державної служби період роботи позивача в органах податкової служби з 27.10.1993 по 31.10.2013;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області провести розрахунок та виплату пенсії державного службовця з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 05.11.2024 №653/5/19-00-10-31 та №654/5/19-00-10-31, які видані ГУ ДПС у Тернопільській області.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 12.11.2024 №440 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ; зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 06.11.2024 на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ, зарахувавши ОСОБА_1 до державної служби періоди роботи в органах державної податкової служби з 27.10.1993 по 31.10.2013. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що після набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII - 01.05.2016 (далі Закон №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.

Суд звернув увагу на те, що як Законом №889-VIII, так і нормами раніше чинних Законів №3723-XII, №509-XII та Порядком №283 було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів, враховуючи те, що позивач з 27.10.1993 по 31.10.2013 працювала в органах державної податкової служби, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), а також те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, то всі періоди роботи (служби) позивача на посадах податкової служби підлягають до зарахування до стажу державної служби.

Належним відповідачем за позовними вимогами є ГУ ПФУ в Полтавській області, оскільки останнє розглядало заяву про перерахунок пенсії, отже, саме на нього покладено обов`язок зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи в органах податкової служби з 27.10.1993 по 31.10.2013 та перевести на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання провести розрахунок та виплату пенсії державного службовця з врахуванням довідок про складові заробітної плати, то така є передчасною.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Полтавській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, провівши аналіз матеріалів електронної справи ОСОБА_1 встановлено, що із 27.10.1993 по 28.02.2023 працювала на різних посадах в Державній податковій інспекції. Страховий стаж позивачки становить 40 років 1 місяць 8 днів.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

06.11.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про переведення її на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі як і раніше Закон №3723-XII).

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Полтавській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №440 від 12.11.2024, відмовлено позивачу в переведенні її на пенсію відповідно до Закону №3723-XII, у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Як видно зі змісту вказаного спірного рішення, провівши аналіз матеріалів електронної справи заявниці встановлено, що із 27.10.1993 по 28.02.2023 працювала на різних посадах в Державній податковій інспекції. Страховий стаж становить 40 років 1 місяць 8 днів.

Стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій, посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, у порядку визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців немає.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), який також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України «Про державну службу».

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі як і раніше - Закон №889-VIII), згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, частиною першою статті 37 Закону №3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011- страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До набрання чинності Законом №889-VIII - 01.05.2016, право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-XII передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Відтак, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (далі Закон №509-XII) (чинного до 19.11.2012), правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України «Про державну службу».

Частина сьома статті 15 Закону №509-XII визначає, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до частини восьмої статті 15 Закону №509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частина четверта статті 15 Закону №509-XII передбачає, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що цією нормою було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Згідно з положеннями статті 6 Закону №509-XII, видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (чинного до набрання законної сили Законом №889-VIII, далі як і раніше Порядок №283), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів

Згідно із відомостями із трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.07.1984 позивач з 27.10.1993 по 31.10.2013 працювала в органах державної податкової служби, зокрема:

- запис №7 - 27.10.1993 прийнята на посаду старшого державного податкового інспектора (наказ №135-л від 27.10.1993);

- запис №8 - 11.03.1994 переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу зборів і стягнення з фізичних осіб (наказу №32-л від 11.03.1994);

- запис №9 - 18.08.1994 присвоєно персональне звання інспектор податкової служби III-го рангу (наказ від 18.08.1994);

Прийняла присягу державного службовця згідно наказу від 03.03.1995;

- запис №10 - 01.10.1995 призначена на посаду начальника відділу (наказ №84-л від 01.10.1995);

- запис №11 - 26.11.1996 в зв`язку із ліквідацією державної податкової інспекції по м. Тернополю та утворенням державної податкової інспекції у м. Тернополі переведена на посаду начальника відділу держреєстру фізичних осіб (Указ Президента №760-96 від 22.08.1996, наказ №2-о від 26.11.1996);

- запис №12 - 20.11.1997 присвоєно персональне звання інспектор податкової служби II -го рангу (наказ від 20.11.1997 №128-0);

- запис №13 - 17.02.1998 ДПА в м. Тернополі перейменована в державну податкову інспекцію в м. Тернополі (Закон від 05.02.1998 №83/98-ВР);

- запис №14 - 10.04.1998 призначена на посаду начальника відділу держреєстру фізичних осіб (наказ обл. ДПА №78-о від 10.04.1998);

- запис №15 - 16.07.2001 призначена на посаду начальника відділу платників податків і реєстрації РРО (наказ №76-о від 16.07.2001);

- запис №16 - 06.11.2001 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби 1 рангу (наказ №110-о від 06.11.2001);

- запис №17 - 26.12.2001 призначена начальником відділу обліку платників податків (наказ №121-о від 26.12.2001);

Державна податкова інспекція у м. Тернополі реорганізована в Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію;

- запис №18 - 02.08.2004 призначена на посаду начальника відділу обліку платників податків (наказ №1-о від 02.08.2004);

- запис №19 - присвоєно спеціальне звання радник податкової служби ІІІ рангу (наказ №57-о від 06.10.2004)

- запис №20 - 01.10.2005 переведено на посаду начальника відділу реєстрації та обліку платників податків (наказ №171-о від 01.09.2005);

- запис №21 - 01.12.2007 присвоєно спеціальне звання радник податкової служби II рангу (наказ №169-о від 01.12.2007);

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №981 від 21.09.2011 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» у зв`язку з реорганізацією Тернопільської ОДПІ шляхом перетворення у Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію Тернопільської області Державної податкової служби;

- запис №22 - 27.03.2012 призначена в порядку переведення на посаду заступника начальника управління інформатизації та обліку платників податків - начальника відділу реєстрації та обліку платників податків, з кадрового резерву (наказ №1-о від 26.03.2012);

- запис №23 - 01.06.2013 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 №229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» та у зв`язку з реорганізацією Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби шляхом приєднання до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільські області перевести в Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію ТУ Міндоходів у Тернопільській області на посаду заступника начальника управління - начальника відділу обліку платників та обробки податкової звітності управління ІТ та обліку платників (наказ №2-о від 27.06.2013);

- запис №24 - 01.07.2013 присвоєно 12 ранг державного службовця (наказ №2-о від 27.06.2013);

- запис №25 - 31.10.2013 звільнена із займаної посади за згодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (наказ №63-о від 31.10.2013).

Зважаючи на те, що як Законом №889-VIII, так і нормами раніше чинних Законів №3723-XII, №509-XII та Порядку №283 було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів, враховуючи те, що позивач з 27.10.1993 по 31.10.2013 працювала в органах державної податкової служби, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), а також те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, то всі періоди роботи (служби) позивача на посадах податкової служби підлягають до зарахування до стажу державної служби.

З приводу покликання апелянта на те, що позивач працювала на різних посадах і такі не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, оскільки їй як посадовій особі контролюючих органів присвоювались спеціальні звання, а не ранги державної служби, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до пунктів 343.1 - 343.2 статті 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839, що був чинним до 16.10.2020 (далі - Порядок №839).

Згідно з пунктом 9 Порядку №839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами пункту 4 Порядку №839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку - податкового органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Тобто спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою №306.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відтак, враховуючи досягнення позивачем пенсійного віку, наявність достатнього страхового стажу та стажу державної служби станом на 01.05.2016 понад 20 років, наявні підстави для призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ.

При цьому, на переконання колегії суддів, слід зобов`язати прийняти рішення про переведення та обрахування пенсії необхідно саме ГУ ПФУ в Полтавській області, як належного відповідача за такими вимогами, як орган, що вирішував питання про переведення.

Аналогічна правова позиція про зобов`язання судом вчинення дій зобов`язального характеру саме того територіального органу Пенсійного фонду України по екстериторіальності, який приймав спірне рішення, викладена в постанові Верховного Суду від 08.02.2024 в справі № 500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року у справі №500/7002/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар