Справа № 340/5886/24
Суддя: Р.І. БРЕГЕЙ
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року справа № 340/5886/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (далі військова частина), військової частини НОМЕР_2 (далі військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до військової частини про визнання протиправною бездіяльності стосовно виплати при звільненні:

- компенсації за неотримане речове майно;

- грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, врахувавши до місячного грошового забезпечення виплату додаткової грошової винагороди;

- грошового забезпечення і додаткової винагороди за період з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року.

Водночас просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно видачі довідки про вартість неотриманого речового майна.

Також просив суд зобов`язати військову частину нарахувати і виплатити кошти, видати довідку про неотримане речове майно і зарахувати до вислуги років в календарному обчисленні період служби з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року.

12 вересня 2024 року суд поновив строк звернення до суду і відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.54-57).

26 березня 2025 року суд залучив до участі у справі військову частину 2, як іншого відповідача (а.с.110-111).

ОСОБА_1 пояснив, що при звільненні зі служби військова частина не провела повного розрахунку.

Зазначив, що не ухилявся від військової служби, що встановив орган досудового розслідування.

Стверджував, що в наказі про звільнення зі служби військова частина не здійснила розрахунок вислуги років у пільговому обчисленні з урахуванням періоду участі в бойових діях і не зарахувала увесь період проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 .

Військова частина заперечила стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.61-68).

Пояснила, що ОСОБА_1 не набув права на згадані виплати.

Зазначила, що не подав рапортів про виплату компенсації за неотримане речове майно і грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

Довідку про неотримане речове майно видали за зверненням позивача, яке мало місце після звільнення зі служби.

Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік не виплатили, так як не надавали щорічну відпустку за цей рік.

Повідомили, що з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .

Цей період служби не зарахували до вислуги років, так як позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 .

Військова частина 2 також заперечила стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.118-121).

Пояснила, що з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року ОСОБА_1 не перебував на військовій службі, так як самовільно залишив її, тому не нарахували і не виплатили грошове забезпечення та додаткову винагороду.

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, з 09 жовтня 2020 року по 08 березня 2023 року позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 (а.с.46-48).

У наказі військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 08 березня 2023 року №67 зазначено, що ОСОБА_1 прибув і вибув до іншого місця несення служби (а.с.46-47).

Наказом встановлено, що календарна вислуга складає 2 роки 8 місяців 21 день; пільгова вислуга 1 рік 9 місяців 20 днів; загальна вислуга 4 роки 6 місяців 11 днів (а.с.46-47).

У наказі також зазначено, що до вислуги років не зараховано період самовільного залишення військової служби з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року (а.с.46-47).

20 липня 2022 року військова частина 2 прийняла наказ №144 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення суворої догани (а.с.127-130).

Підстава самовільне залишення місця несення служби 20 червня 2022 року.

З 11 березня по 23 жовтня 2023 року позивач не з`явився до військової частини для проходження військової служби, за що притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення суворої догани на підставі наказу від 19 березня 2024 року №842 (а.с.71-74).

З 23 жовтня 2023 року по 17 травня 2024 року проходив службу у військовій частині (а.с.104-105).

У наказі військової частини (по стройовій частині) від 17 травня 2024 року №142 зазначено: календарна вислуга складає 3 роки 3 місяці 14 днів; пільгова вислуга 1 рік 1 місяць 23 дні; загальна вислуга 4 роки 5 місяців 7 днів (а.с.104-105).

У наказі також зазначено, що до вислуги років не зараховано період самовільного залишення військової служби з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року і з 09 березня по 22 жовтня 2023 року (а.с.104-105).

У наказі про виключення зі списків особового складу військової частини зазначено про право на виплату грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2023 рік (5 діб) (а.с.104).

Наказ містить інформацію, що щорічну відпустку за 2023 рік не надавали (а.с.104).

28 вересня 2023 року Територіальне управління ДБР, розташоване у м.Краматорську, прийняло постанову про закриття кримінального провадження відносно позивача за фактом самовільного залишення військової служби у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, яке передбачено положеннями частини 4 статті 408 КК України (а.с.27-31).

Кримінальне провадження від 22 червня 2022 року стосувалося самовільного залишення військової служби 20 числа того ж місяця і року (залишив місце несення служби у Луганській області).

Орган досудового розслідування встановив відсутність суб`єктивної сторони складу злочину, так як визнав, що ОСОБА_1 мав підстави стверджувати про наявність підстав звільнення з військової служби.

Позивач визнав, що з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року перебував дома, так як тривало досудове розслідування і очікував звільнення з військової служби (а.с.107-108).

ОСОБА_1 не заперечує, що самовільно (відсутність наказу командира) перемістився з Луганської області до м.Кропивницький (а.с.107-108).

Позов подано до суду 06 вересня 2024 року (а.с.53).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спір пов`язаний з проходження публічної (військової) служби.

Тому відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати і виплатити грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року.

Так, у цей період часу позивач проходив службу у військовій частині 2, тому позовна вимога стосується виключно цього відповідача.

20 червня 2022 року ОСОБА_1 , не отримавши наказу командира, перемістився з місця несення служби у Луганській області до м.Кропивницький, так як вважав, що існують підстави звільнення з військової служби.

Такою підставою вважає загибель під час ведення бойових дій брата, ОСОБА_2 .

Приписами пункту 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, який затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Статут), передбачено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Приписами пункту 4 Статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відсутність наказу командира про переміщення доводить самовільне залишення військової служби.

Самовільне залишення військової частини дисциплінарний проступок.

Військова частина 2 притягла позивача до дисциплінарної відповідальності.

На день самовільного залишення військової служби не існувало підстав звільнення позивача з військової служби, так як про загибель брата надійшла офіційна інформація лише 07 червня 2023 року (а.с.22).

Свідоцтво про його смерть видано 07 червня 2023 року (а.с.23).

У свідоцтві про смерть зазначено, що смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 не спростовує події самовільного залишення військової служби.

Держава не висунула позивачу кримінального обвинувачення, так як встановила, що він міг небезпідставно вважати, що брат загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи військовий обов`язок.

Приписами пункту 15 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (в редакції на час спірних правовідносин), який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 №260, встановлено, що грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Сукупний аналіз двох абзаців норми права вказує, що за період самовільного залишення військової служби грошове забезпечення не нараховують і не виплачують.

Таке правило поширюється і стосовно додаткової винагороди.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог.

Щодо позовної вимоги про зарахування до вислуги років в календарному обчисленні період часу з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року.

Так, як встановив суд, у цей період часу ОСОБА_1 не перебував на службі, так як самовільно її залишив.

Приписами підпункту 3 пункту 2.6 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, яке затверджено наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530, встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій не зараховуються періоди: строк самовільного залишення військової частини або місця служби на строк понад 10 діб незалежно від причини залишення.

ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину на більше як 10 діб.

Тому військова частина правомірно не зарахувала до вислуги років період часу з 20 червня 2022 року по 08 березня 2023 року.

Отже, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати і виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

Так, звільняючи ОСОБА_1 зі служби, військова частина визнала право на виплату грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2023 рік (5 діб).

Щорічну відпустку за 2023 рік не надавали.

Наказ про звільнення (по стройовій частині) не місить визнання обов`язку виплатити і грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

Приписами пунктів 1 і 2 розділу 23 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок) (в редакції на час звільнення зі служби), який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Словосполучення «не отримали її протягом року» треба розуміти, як не отримали грошову допомогу на оздоровлення протягом року, за який набули таке право.

Порядок не передбачає, що при звільненні позивач мав подати рапорт про виплату грошової допомоги на оздоровлення.

Обумовлено тим, що грошова допомога на оздоровлення відноситься до обов`язкових виплат.

Отже, у наказі (по стройовій частині) про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини мали зазначити обов`язок виплатити і грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

Таким чином військова частина допустила протиправну бездіяльність стосовно виплати грошової допомоги на оздоровлення.

Позивач просить суд зобов`язати військову частину виплатити грошову допомогу на оздоровлення, врахувавши до місячного грошового забезпечення і додаткову грошову винагороду.

Така вимогу передчасна, оскільки спір з цього питання може виникнути лише під час нарахування грошової допомоги на оздоровлення.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення цієї вимоги позову.

Щодо позовних вимог про зобов`язання виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно і видати довідку про вартість такого майна.

Так, спірні правовідносини врегульовані приписами Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі Інструкція), яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232.

ОСОБА_1 звільнено зі служби у запас (припинення контракту) (а.с.51).

Приписами пункту 4 розділу 3 Інструкції (в редакції на день звільнення зі служби) встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Приписами пункту 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Отже, підстава виплати компенсації заява (рапорт) військовослужбовця.

ОСОБА_1 не надав доказів подання за час проходження служби рапорту про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Позивач не надав і доказів подання заяви про виплату грошової компенсації після звільнення з військової служби.

Ксерокопії рапортів про виплату компенсації за неотримане речове майно від 17 березня і 11 травня 2024 року не містять відмітки їх отримання військовою частиною (а.с.24-25).

Судом встановлено, що 11 липня 2024 року (до відкриття провадження у справі) військова частина видала ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належить до видачі (а.с.70).

Тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Відмова у задоволенні позову в цій частині вимог не позбавляє права на подання заяви про виплату грошової компенсації за речове майно на підставі згаданої довідки.

Загалом позов належить задовільнити частково.

Сторони не понесли судових витрат (а.с.54-57).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

Відмовити у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ