Справа № 160/33045/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/33045/23
Суддя І інстанції Захарчук-Борисенко Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2023 року № 41 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській, яким відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня звернення до органів ПФУ, а саме з 17.10.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 1979 року по 1984 рік та період догляду за дитиною 26.10.1986 року народження згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2023 року № 41 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській, яким відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2023 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 1979 року по 1984 рік та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю прийнятого рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу. Вказує на те, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , період навчання згідно диплому серії НОМЕР_2 , оскільки не підтверджена зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а саме у свідоцтві про укладення шлюбу ім`я позивача не відповідає паспортним даним. Ім`я позивача, зазначене у дипломі, також не відповідає даним паспорту. Період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до 3-х років не зарахований до страхового стажу, оскільки в свідоцтві про народження дитини ім`я матері (позивача) не відповідає даним паспорту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.10.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

17.10.2023 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 41 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Також в рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 та період навчання згідно диплому серії НОМЕР_2 , оскільки не підтверджена зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а саме у свідоцтві про укладення шлюбу ім`я заявниці не відповідає паспортним даним. Ім`я заявниці, зазначене у дипломі, також не відповідає даним паспорту. Період догляду за дитиною до трьох років не зарахований до страхового стажу, оскільки в свідоцтві про народження дитини ім`я матері не відповідає даним паспорту заявниці.

Позивач, вважаючи протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 41 про відмову у призначенні пенсії, звернулася до суду з даним позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

- з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років (2020 рік, в якому позивачу виповнилося 60 років);

- з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. «ж» ч.3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до п. д) ч.3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, пенсійним органом до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 та період навчання згідно диплому серії НОМЕР_2 , оскільки не підтверджена зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а саме у свідоцтві про укладення шлюбу ім`я заявниці не відповідає паспортним даним. Ім`я заявниці, зазначене у дипломі, також не відповідає даним паспорту. Період догляду за дитиною до трьох років не зарахований до страхового стажу, оскільки в свідоцтві про народження дитини ім`я матері не відповідає даним паспорту заявниці.

Проаналізувавши підстави для незарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи, навчання та догляду за дитиною, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з титульного аркуша трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.09.1978 року, власником трудової книжки є « ОСОБА_4 » (мовою оригіналу), дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата заповнення трудової книжки: ІНФОРМАЦІЯ_3 . Титульний аркуш містить відтиск печатки та підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, а також підпис особи на ім`я якої видана трудова книжка.

При цьому, прізвище « ОСОБА_2 » виправлене на « ОСОБА_3 », а ім`я « ОСОБА_5 » - на « ОСОБА_5 »

В свою чергу, диплом серії НОМЕР_2 , який виданий позивачу, заповнений на російській та білоруській мові. При цьому, російською мовою вказано що, диплом виданий « ОСОБА_4 ».

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , « ОСОБА_4 » (мовою оригіналу» внаслідок укладення шлюбу отримала прізвище « ОСОБА_3 ».

В свою чергу, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 « ОСОБА_6 » (мовою оригіналу» є матір`ю ОСОБА_7 .

Водночас, згідно із паспортом серії НОМЕР_5 виданим Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві українською мовою прізвище, ім`я та по-батькові позивача вказано « ОСОБА_1 ». При цьому, російською мовою вказано « ОСОБА_6 »

З аналізу наведеного вбачається, що фактично підставою для незарахування відповідачем періодів роботи позивача, навчання та догляду за дитиною стало різне відображення ім`я позивача російською мовою.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 - імена ідентичні, а розбіжності зумовлені виключно особливістю написання імені російською та українською мовами.

Також в Етимологічному словнику української мови (ст. 48) визначено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 і навіть ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - це одне і те ж ім`я.

При цьому, на переконання колегії суддів, в даному випадку, різне написання імені позивача російською мовою в паспорті громадянина України та інших документів (трудової книжки, диплома, свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження) не може впливати на можливість зарахування спірних періодів позивача до страхового стажу.

За таких обставин, враховуючи те, що інших підстав, окрім невідповідності вказаного російською мовою імені позивача в паспорті громадянина України та в інших документах (трудовій книжці, диплому, свідоцтві про шлюб та свідоцтві про народження), оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській від 17.10.2023 року № 41 не містить, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для його скасування та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.10.2023 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 1979 року по 1984 рік та період догляду за дитиною 26.10.1986 року народження згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 .

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів враховую, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

Повне судове рішення складено 27 травня 2025 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун