Справа № 520/30956/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 р. Справа № 520/30956/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Марина Лук`яненко) від 04.02.2025 року по справі № 520/30956/24

за позовом Приватного підприємства "Цукровик-Агро"

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПП "Цукровик-Агро", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129231 від 29.10.2024;

визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129232 від 29.10.2024;

визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129233 від 29.10.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що жодних порушень з боку позивача допущено не було, оскільки вага транспортного засобу фактично не перевищувала допустимих 26 т. Фактичне навантаження у товаро-транспортній накладній зазначено помилково посадовою особою вантажовідправника у розмірі 31,64 т. Помилку у товарно-транспортній накладній виправлено вантажовідправником та зазначено, що фактичне навантаження складає 24,64 т, що не було враховано відповідачем під час розгляду справи про порушення. За таких обставин, позивач вважає, що оскільки відповідачем не проведено зважування транспортного засобу та вантажу, висновки відповідача про те, що позивачем перевищено нормативно допустиму масу транспортного засобу разом з вантажем, є необґрунтованими. Щодо відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографа, який передбачений п. 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Міністерством транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, позивач зазначив, що на момент проведення рейдової перевірки водій мав в наявності та пред`явив документи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт, а тому підстави для застосування до позивача штрафу на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ були відсутні. Також, позивач зазначив, що ПП Цукровик-Агро не здійснює комерційних перевезень вантажів, а використовує власний транспорт у господарській діяльності для перевезення власних вантажів або вантажів підприємств, пов`язаних засобами контролю. Водіям ПП Цукровик-Агро встановлений 8 годинний робочий день з 8 до 17 години. Відповідно, в цей часовий проміжок входять: вантажно-розвантажувальні роботи, попередній огляд автомобіля перед виїздом з гаража, обідня перерва і безпосередньо рух транспортного засобу. Тому, згідно вказаного графіку, робочий час водія, проведений за кермом транспортного засобу, не перевищує 8 годин, а займає значно менший проміжок часу. У зв`язку з цим підприємство вважає, що транспортні засоби здійснювали перевезення вантажів по вказаному маршруту без порушень діючого законодавства. З огляду на викладене, позивач вважає, що оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року по справі № 520/30956/24 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129232 від 29.10.2024.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129233 від 29.10.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, адреса: 03150, м. Київ, вулиця Фізкультури, будинок, 9) на користь Приватного підприємства "Цукровик-Агро" (, адреса: 62013, Харківська обл., Богодухівський район, с. Пархомівка, вул. Кооперативна, буд. 14) частину судових витрат в розмірі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити його її без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач як юридична особа зареєстрований 11.12.2006, та серед визначених за КВЕД видів економічної діяльності серед іншого, також здійснює: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у. та ін.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 57 від 23.09.2024 року автомобільний перевізник: Приватне підприємство "Цукровик-Агро" здійснювало перевезення замовнику: СГ ТОВ Агрофірма "Восход", вантажу кукурудзи врожаю 2024 року на зберігання, насипом, маса брутто 24,640 т на автомобілі КАМАЗ 6520, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 (посвідчення НОМЕР_2 від 19.07.2011) з пункту навантаження: Сумська обл., Тростянецький р-н, с. Ницаха, в пункт розвантаження: Харківська обл., Богодухівський р-н, с. Олексіївка.

Старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Лободой О.В. на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області та направлення на перевірку № НР 000822 від 20.09.2024, 23.09.2024 проводилась рейдова перевірка на а/д Н-12 Суми Полтава, 72 км + 900 м, яка є дорогою державного значення.

В ході перевірки був зупинений транспортний засіб марки КАМАЗ 6520, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , за результатами перевірки якого встановлено: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 21,7 % при перевезенні подільного вантажу (фактична маса транспортного засобу з вантажем 31,64 т при допустимих 26,00 т, згідно товарно транспортної накладної № 57 від 23.09.2024); відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Результати рейдової перевірки оформлені актом № АР050731 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2024, яким зафіксовано відсутність на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт та порушення вимог абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 20 до 30 відсотків при перевезенні подільного вантажу.

Водій зі змістом акту № АР 050731 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2024 був ознайомлений, підписав його, зазначивши: Копію отримав.

Також, відповідно до товарно-транспортної накладної № 56 від 23.09.2024 року автомобільний перевізник: Приватне підприємство "Цукровик-Агро" здійснювало перевезення замовнику: СГ ТОВ Агрофірма "Восход", вантажу кукурудзи врожаю 2024 року на зберігання, насипом, маса брутто 39,240 т на автомобілі КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , зі спеціалізованим причепом НЕФАЗ, державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 (посвідчення від 06.08.2022) з пункту навантаження: Сумська обл., Тростянецький р-н, с. Ницаха, в пункт розвантаження: Харківська обл., Богодухівський р-н, с. Сонцедарівка.

Головним спеціалістом Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Петриченко О.М. на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області та направлення на перевірку № НР 000822 від 20.09.2024, 23.09.2024 проводилась рейдова перевірка на а/д Н-12 Суми Полтава, 72 км + 900 м, яка є дорогою державного значення.

В ході перевірки був зупинений транспортний засіб марки КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , зі спеціалізованим причепом НЕФАЗ, державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 , за результатами перевірки якого встановлено: відсутність діючого протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Результати рейдової перевірки оформлені актом № АР050719 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2024, яким зафіксовано відсутність на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт.

Водій зі змістом акту № АР 050719 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2024 був ознайомлений, підписав його, зазначивши: Копію отримав.

Листом № 89433/40/24-24 від 10.10.2024, направленим поштою 14.10.2024 рекомендованим повідомленням № 566, позивача викликано для розгляду справи на 29.10.2024 з 9.00 до 11.00.

Відповідно до даних трекінгу Укрпошти, вищевказане повідомлення про розгляд справи відправлено позивачу 14.10.2024 та 16.10.2024 вручено особисто.

До Відділу надані пояснення від Приватного підприємства Цукровик-Агро № 262 від 25.10.2024, в яких зазначено, що при складанні товарно-транспортної накладної помилково визначено масу вантажу, а саме: зазначено відомості про вантаж, брутто 31,640 т, тара 12,480 т, нетто 19,160 т, а повинно бути - фактична маса нетто складає 12,160 т, брутто 24,640 т, тара 12,460 т.

За результатами розгляду акту № АР 050731 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2024 (за кожне правопорушення у акті) винесені постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129232 від 29.10.2024 та № 129233 від 29.10.2024.

За результатами розгляду акту № АР 050719 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2024 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129231 від 29.10.2024.

Копії постанови № 129232 від 29.10.2024, № 129233 від 29.10.2024 та № 129231 від 29.10.2024 направлено 01.11.2024 позивачу разом із супровідним листом від 31.10.2024 № 96396/40/24-24 та згідно рекомендованого повідомлення № 216 отримані позивачем 06.11.2024.

Позивач, вважаючи протиправними постанови № 129232 від 29.10.2024, № 129233 від 29.10.2024 та № 129231 від 29.10.2024, звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки точного габаритно-вагового контролю, відповідачем проведено не було, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 23.09.2024 року № 0020966 не містить результатів вагового контролю навантаження на осі транспортного засобу, а тому постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129233 від 29.10.2024 є протиправною та підлягає скасуванню.

Також суд зазначив, що підстави для застосування до позивача штрафу на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ відсутні, оскільки на момент проведення рейдової перевірки водій мав в наявності та пред`явив документи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт, а тому постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129232 від 29.10.2024 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до позивача штрафу на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ за відсутність діючого протоколу перевірки та адаптації тахографа, який передбачений п. 3.3. Інструкції № 385 під час перевірки транспортного засобу марки КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , зі спеціалізованим причепом НЕФАЗ, державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 , а тому постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129231 від 29.10.2024 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем у справі не оскаржується, а доводи апеляційної скарги фактично стосуються лише висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, рішення суду першої інстанції переглядається у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; дозвіл узгодження умов та режимів перевезень - додатковий дозвіл, що видається уповноваженими органами на проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу.

Статтею 5 Закону № 2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

У відповідності до статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Частиною 2 ст. 48 Закону № 2344-III передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 48 Закону № 2344-ІІІ при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.

За приписами ч. 4 цієї статті Закону № 2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 17 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедура здійснення державного контролю, зокрема, за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567(далі - Порядок № 1567).

Згідно з п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України № 2344-III.

Пунктом 16 Порядку № 1567 передбачено, зокрема, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п. 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2.6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах 4.35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів 11.5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2.5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

В силу пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктом 25 Правил визначено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879).

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Підпунктом 4 п. 2 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п.п. 5-1 та 11 п. 2 Порядку № 879:

- документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу;

- точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).

Відповідно до п. 16 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

У відповідності до п. 18 Порядку № 879 за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Відповідно до п. 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Як вбачається із оскаржуваної постанови № 129232 від 29.10.2024 р., позивач здійснював перевезення вантажу з порушеннями, що підтверджується відповідними документами та не заперечується сторонами.

Фактичною підставою для притягнення позивача до відповідальності відповідно до ст. 60 Закону № 2344-ІІІ стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки факту перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм на 21,7%, про що зроблений висновок в акті перевірки від 29.09.2024 № АР050731.

Виявлене відповідачем порушення є перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, є порушенням законодавства про автомобільний транспорт та є підставою для застосування відповідних санкцій, визначених Законом України № 2344-ІІІ, що і було зроблено відповідачем.

Як вже зазначалося, пунктом 16 Порядку № 879 чітко визначено, що габаритно ваговий контроль, включає документальний та/або точний контроль.

При цьому, документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, а точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначається відповідачем, під час проведення рейдової перевірки 29.09.2024 р. проводився саме документальний контроль, який не передбачає зважування автомобіля, а визначає масу автомобіля на підставі додавання власної маси автомобіля та маси вантажу, за наявності для цього даних у товарно транспортних накладних.

Судом встановлено, що під час перевірки транспортного засобу марки КАМАЗ 6520, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , останній пред`явив до перевірки, зокрема: товарно-транспортну накладну № 57 від 23.09.2024, відповідно до якої вантажовідправник СТОВ Агрофірма Восход, вантажоодержувач ПСП БУРАН, перевізник ПП ЦУКРОВИК-АГРО, вантаж, що перевозився кукурудза, вид пакування - насипом, вагою (брутто) 31,64 т на виконання заявки від 23.09.2024 року № 90/1 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України згідно договору від 01.03.2024 року № 01-03/09/24.

Разом з тим, як вказував позивач в обґрунтування заявлених вимог, фактичне навантаження у товарно-транспортній накладній зазначено помилково посадовою особою вантажовідправника у розмірі 31,64 т. Цю помилку у товарно-транспортній накладній виправлено вантажовідправником та зазначено, що фактичне навантаження складає 24,64 т, що підтверджується копією цієї товарно-транспортної накладної та поясненнями вантажовідправника і зазначені документи були надані під час розгляду справи про порушення в територіальному органі Укртрансбезпеки (відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях).

При цьому, фактичне зважування під час перевірки контролюючим органом не проводилося.

Колегія суддів зазначає, що товарно-транспортна накладна не є документом, який підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей.

Сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Крім того, у спірному випадку позивачем вказувалося на помилковість даних, зазначених у такій товарно-транспортній накладній та яка була у подальшому виправлена.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу під час руху без дозволу на рух або у разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подальший рух такого транспортного засобу забороняється до усунення порушення шляхом отримання дозволу на рух за пройдену частину маршруту або повного (часткового) перевантаження вантажу, що перевозиться в інший транспортний засіб, з подальшим підтвердженням дотримання вагових та/або габаритних параметрів, установлених законодавством, або отримання дозволу на рух на весь маршрут.

Відповідно до п. 23-24 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух

Проте, відповідачем не доведено вчинення дій передбачених п. 21, п. 23, п. 24 Порядку № 879.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129233 від 29.10.2024 є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується правомірності прийняття контролюючим органом постанови № 129232 від 29.10.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що під час перевірки транспортного засобу марки КАМАЗ 6520, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , останній пред`явив до перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , реєстраційний № НОМЕР_6 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ; індивідуальну контрольну книжку водія ОСОБА_1 , товарно - транспортну накладну № 57 від 23.09.2024. При цьому, як зазначено у позовній заяві, комплектацією транспортного засобу КАМАЗ 6520, реєстраційний № НОМЕР_6 - 2006 року випуску, не був передбачений тахограф та на час проведення перевірки не був встановлений на транспортний засіб.

В свою чергу, за змістом спірної постанови до підприємства позивача застосовано адміністративно-господарський штраф за відсутність на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Надаючи оцінку цим висновкам контролюючого органу, колегія суддів зазначає, що Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлюється Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, який затверджений Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340.

Згідно з пунктами 1.3, 7.1. Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку № 1567.

Відповідно до п. 6.1 Положення № 340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пунктом 6.3 Положення № 340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Отже, у випадку відсутності тахографа водій вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тон повинен мати індивідуальну контрольну книжку, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування і є іншим способом контролю водіїв.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2020 по справі № 823/1199/17.

Згідно з ч. 8 ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Отже, в розумінні зазначеної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів, а також від виду перевезення внутрішнього чи міжнародного.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 385 тахограф - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

За приписами п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Згідно з п. 3.5 Інструкції № 385 перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, маса ТЗ є більшою за 3,5 т.

Отже, враховуючи, що повна маса транспортного засобу позивача становить більше 3,5 т, такий вантажний автомобіль має бути обладнаний тахографом. У разі технічної неможливості встановлення тахографу обов`язковим є використання індивідуальної контрольної книжки водія для ведення обліку робочого часу та часу відпочинку.

З матеріалів справи судом встановлено, що на момент проведення перевірки транспортний засіб КАМАЗ 6520, реєстраційний № НОМЕР_6 - 2006 року випуску, не був обладнаний тахографом.

Як вказував суд першої інстанції, на час перевірки у водія транспортного засобу КАМАЗ 6520, реєстраційний № НОМЕР_6 ОСОБА_1 була наявна індивідуальна контрольна книжка водія (копія якої наявна в матеріалах справи), яка була надана посадовим особам відділу державного нагляду (контрою) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, однак, не прийнята до уваги посадовими особами відповідача. Зазначена індивідуальна контрольна книжка водія ОСОБА_1 оформлена належним чином та постійно ведеться (заповнюється) водієм та як було встановлено судом першої інстанції, норми тривалості робочого часу та відпочинку водія не порушуються.

Колегія суддів зазначає, що положеннями статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено необхідність наявності як у перевізника, так і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особистої картки водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.03.2020 у справі № 823/1199/17.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (в редакції яка діяла станом на момент складення спірної постанови), затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення про робочий час і час відпочинку водіїв), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Згідно пунктів 1.1, 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15.03.2006 про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) N 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух». Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Пунктом 1.3 Положення № 340 передбачено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно пункту 6.1 Положення № 340, зокрема, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Разом з тим, згідно з п. 6.3 Положення № 340, водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водія.

Згідно зі статтею 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Частиною третьою статті 10 Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи пункту «а» частини першої статті 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь-якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

Поряд з цим, чинним законодавством не передбачена відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв, зокрема при здійсненні внутрішніх перевезень.

Крім того, відповідно до статті 49 Закону № 2344-ІІІ водій транспортного засобу при внутрішньому перевезенні вантажів зобов`язаний дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Отже, з аналізу вказаних правових норм, вбачається, що контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів, його територіального розташування та інших обставин.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі № 600/3906/22-а, від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17, від 19 серпня 2019 року у справі № 823/5035/15.

У контексті тверджень позивача про добровільне використання під час здійснення внутрішніх перевезень вантажів таких контрольних пристроїв фіксації робочого часу та часу відпочинку водіїв, як тахограф, суд зазначає, що згідно з вимогами пункту 6.1 Положення № 340 вантажний автомобіль, яким виконуються внутрішні перевезення вантажів, в обов`язковому порядку повинен був бути обладнаний діючим та повіреним тахографом, а для водіїв таких автомобілів, крім оформлення документів визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", обов`язковою також є наявність роздруківки даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ марки КАМАЗ 6520 д.н.з НОМЕР_1 , повна маса цього ТЗ складає 33100 кг (маса без навантаження 12950 кг). Такі ж відомості зазначені і у ТТН № 57 від 23.09.2024 р. При цьому, вказаний ТЗ не обладнаний тахографом, але водієм ведеться індивідуальна контрольна книжка водія, яка за твердженням позивача була наявна у водія станом на момент проведення перевірки, що відповідачем у справі не спростовано.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для застосування до позивача штрафу на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ відсутні, оскільки на момент проведення рейдової перевірки водій мав в наявності та пред`явив документи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт, а тому постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129232 від 29.10.2024 є протиправною та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року по справі № 520/30956/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов