Справа № 620/13555/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, третя особа - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області, про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - відповідач, ДСНС України), третя особа - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області (далі - третя особа, ГУ ДСНС України у Чернігівській області), про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду клопотання третьої особи від 10.04.2024 №Л-174 про виключення з числа службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , для забезпечення позивача постійним житлом;

- зобов`язання ДСНС України розглянути клопотання ГУ ДСНС України у Чернігівській області від 10.04.2024 №Л-174 відносно виключення з числа службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , для забезпечення ОСОБА_1 постійним житлом.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 позов задоволено повністю. Крім того, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДСНС України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що за наслідками розгляду клопотання ГУ ДСНС України у Чернігівській області відповідна комісія ДСНС України мала розглянути його та прийняти оформлене протоколом рішення про надання дозволу на виключення або про відмову в його наданні. Однак неприйняття жодного управлінського рішення свідчить про бездіяльність ДСНС України. Крім того, з урахуванням принципів справедливості та співмірності суд зазначив про необхідність зменшення належних до присудження за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з 12 000 грн до 5 000 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, судом безпідставно розглянута ця справа по суті, оскільки провадження у ній підлягало закриттю з підстав, що цей спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, по-друге, всупереч висновків суду відповідач жодним чином не порушив права позивача, оскільки правовідносини склалися між ДСНС України та ГУ ДСНС України у Чернігівській області, по-третє, на лист третьої особи була надана відповідачем вичерпна відповідь, по-четверте, судом застосовано до спірних правовідносин підзаконні акти, які є застарілими, не використовуються ДСНС України та не долучалися до матеріалів справи, по-п`яте, позивача було повідомлено про результати розгляду його клопотання. Окрім іншого наголошує, що ДСНС України не вбачає підстав для зняття із спірної квартири статусу службової, оскільки ОСОБА_1 продовжує в ній проживати без жодних перешкод, водночас сам факт проживання особи у такій квартирі не є підставою для виключення її з числа службових, а прийняття відповідного рішення ДСНС України зумовить порушення вимог ст. 43 Житлового кодексу Української РСР та прав на отримання житла інших осіб, які перебувають у черзі. Також зазначає, що розмір адвокатського гонорару є завищеним, неспівмірним із категорією і складністю справи, а також зумовлює покладення надмірного тягаря для державного бюджету в умовах воєнного стану та може негативно вплинути на виконання ДСНС України своїх функцій.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить в її задоволенні відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що підставою для звернення до суду із вказаним позовом було незабезпечення відповідачем розгляду клопотання третьої особи щодо виключення квартири з числа службових, оскільки посилання на передчасність такого звернення не може вважатися рішенням суб`єкта владних повноважень. Наголошує, що в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів. Окремо звертає увагу, що відповідачем не спростовано висновків суду про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу від ГУ ДСНС України у Чернігівській області не надійшло.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером ДСНС України, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 .

Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 23.10.2003 видано ОСОБА_1 ордер на жиле приміщення №125, який надає йому право на зайняття службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 04.04.2024 №2696 станом на 03.04.2024 у вказаному жилому приміщенні, окрім позивача, зареєстровані 6 осіб.

Матеріали справи свідчать, що 08.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ ДСНС України у Чернігівській області із заявою, в якій просив порушити клопотання перед ДСНС України щодо надання дозволу на зняття статусу службової з квартири АДРЕСА_2 з метою отримання її у подальшому у приватну власність. До вказаної заяви позивачем були додані, зокрема, копія ордера на житлове приміщення, копія технічного паспорту на квартиру, копії паспортів повнолітніх членів сім`ї, довідка з місця проживання, довідка з Чернігівського МТБІ про відсутність зареєстрованого права власності на житло, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка про місце роботи на ОСОБА_2 щодо неперебування на квартирному обліку.

Листом від 18.04.2024 №705-2249/7006/1 ГУ ДСНС України у Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 про направлення клопотання до ДСНС України щодо надання дозволу на зняття статусу службового житла з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 29.08.2024 за №04-19349/216 ДСНС України повідомило ГУ ДСНС України у Чернігівській області про те, що станом на 01.01.2024 у ГУ ДСНС України у Чернігівській області 52 особи рядового і начальницького складу потребують надання службових жилих приміщень згідно з Кодексом цивільного захисту України. Враховуючи вищевикладене, прийняття рішення про виключення квартири із числа службових є передчасним.

Про отриману відповідь представник позивача повідомлений листом ГУ ДСНС України у Чернігівській області від 30.08.2024 №702-5172/7006/1.

Вважаючи, що ДСНС України не забезпечило належний розгляд клопотання ГУ ДСНС України у Чернігівській області про виключення квартири з числа службових, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує таке.

Перш за все, щодо аргументів апеляційної скарги про неналежність розгляду цієї справи у порядку адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом Кодексу цивільного захисту України служба в органах ДСНС України особами рядового і начальницького складу є різновидом публічної служби. Відтак спори з приводу проходження такої служби, зокрема, з приводу соціального захисту військовослужбовців ДСНС України (включно зі спорами щодо реалізації гарантій забезпечення житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства та дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації.

Отже, такі спори, всупереч посилання апелянта, належать до юрисдикції адміністративних судів, що також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02.04.2025 у справі № 320/18113/23.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції по суті цього спору, колегія суддів з урахуванням доводів апеляційної скарги та мотивів відзиву на неї вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 119 Кодексу цивільного захисту України особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та члени їхніх сімей забезпечуються жилими приміщеннями за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

До одержання жилого приміщення для постійного проживання особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту надаються службові жилі приміщення або жила площа в гуртожитку. У разі відсутності в органів чи підрозділів цивільного захисту такого житла відповідний орган чи підрозділ цивільного захисту тимчасово орендує житло для забезпечення ним осіб рядового і начальницького складу органів чи підрозділів цивільного захисту або за бажанням цих осіб виплачує їм грошову компенсацію за піднайом (найом, оренду) жилого приміщення в порядку, розмірі та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України. За такими особами зберігається право на жилу площу, яку вони займали до вступу на службу цивільного захисту. Вони не можуть бути виключені із списків громадян, взятих на квартирний облік. У разі продовження служби понад п`ять років забезпечення зазначених осіб жилими приміщеннями за місцем служби проводиться на загальних підставах.

Пунктом 2, 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 №37, регламентовано, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Пунктом 6 указаного Положення №37 передбачено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 15.04.2011 №422 затверджено Положення про комісії з житлово-побутової роботи МНС України (далі - Положення №422), розділом ІІІ якого передбачено, що комісії здійснюють: розгляд рапортів, заяв, повноти та якості формування квартирних справ осіб рядового і начальницького складу, працівників та службовців, які потребують поліпшення житлових умов; перевірку житлових умов осіб, які потребують їх поліпшення; прийняття рішень про постановку на квартирний облік осіб рядового і начальницького складу, працівників та службовців, а також зняття з такого обліку на підставах та у порядку, визначеному чинним законодавством; підготовку рішень про надання житлової площі особам рядового і начальницького складу, працівникам та службовцям, які перебувають на квартирному обліку у територіальних органах управління, підрозділах та установах МНС України; контроль за надходженням житлової площі, правильністю ведення її обліку у територіальних органах управління, підрозділах та установах МНС України; контроль за правильністю ведення квартирного обліку осіб рядового і начальницького складу, працівників та службовців МНС, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку в територіальних органах управління, підрозділах та установах МНС України.

Відповідно до правил, визначених у розділі V Положення №422, рішення комісії оформлюється відповідним протоколом (п. 5.4).

Наказом ДСНС України від 02.09.2014 №504 (із змінами; далі - Наказ №504) відповідно до Житлового кодексу Української РСР та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470, з метою посилення громадського контролю за веденням квартирного обліку та наданням житла особам рядового і начальницького складу, працівникам і службовцям ДСНС України, які потребують поліпшення житлових умов, затверджено Персональний склад Житлової комісії апарату ДСНС.

Отже, у складі ДСНС України утворено житлову комісію, уповноважену здійснювати підготовку рішень про надання житлової площі особам рядового і начальницького складу, працівникам та службовцям, які перебувають на квартирному обліку у територіальних органах управління, підрозділах та установах МНС України. При цьому, такі рішення, як правильно зазначив суд першої інстанції, мають оформлюватися у формі протоколу, що прямо передбачено Положенням №422.

Таким чином, отримавши від ГУ ДСНС України у Чернігівській області клопотання ОСОБА_1 про виключення квартири із числа службових, відповідна комісія ДСНС України повинна була розглянути таке клопотання і надати дозвіл на виключення або мотивовану відмову у його наданні, оформивши відповідне рішення протоколом, чого, як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, зроблено не було.

У свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на виключення квартири із числа службових свідчить про те, що останній не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, що свідчить про протиправну бездіяльність.

У контексті наведеного колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що у спірному випадку ДСНС України жодним чином не порушувало прав ОСОБА_1 , адже правовідносини виникли виключно між ГУ ДСНС України у Чернігівській області та ДСНС України, оскільки, як вже було підкреслено вище, рішення щодо надання дозволу на виключення квартири із числа службових у спірному випадку має прийматися уповноваженою створеною відповідно до законодавства комісією ДСНС України і таке рішення має оформлюватися протоколом. Нормативно підтверджених аргументів про те, що спірне у цій справі питання має вирішуватися ГУ ДСНС України у Чернігівській області, а не ДСНС України, апелянтом також не наведено.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом безпідставно враховані приписи Положення №422 та Наказу №504, оскільки останні не долучалися до матеріалів справи, а Положення №422 є застарілим та не використовується у роботі ДСНС України, колегія суддів зазначає, що указані нормативні документи опубліковані на офіційному веб-сайті Верховної Ради України (https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v0422735-11#Text і https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v0504388-14#Text), а тому правомірно були використані судом першої інстанції при ухваленні рішення. До того ж апелянтом не надано доказів, що на момент виникнення спірних правовідносин відомче їх регулювання було змінено шляхом прийняття нових актів чи принаймні скасування дії попередніх.

З приводу аргументів апелянта про те, що позивач не надав жодних доказів про наявність у нього права вимагати виключити квартиру з числа службових, а оскаржуване у цій справі рішення суду зумовить порушення як вимог ст. 43 ЖК України, так і прав інших осіб, які перебувають у черзі на отримання житла у ГУ ДСНС України у Чернігівській області, колегія суддів зазначає, що у межах цього спору не вирішується питання про наявність або відсутність у позивача права на виключення спірної квартири з числа службових. Спірним у цій справі, як вже було наголошено вище, є бездіяльність ДСНС України щодо незабезпечення розгляду у передбачений законодавством спосіб відповідного клопотання про виключення житла з числа службового без прийняття відповідного рішення.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в частині розміру присудженої за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано:

- договір про надання правової допомоги від 08.04.2024 №137, за яким гонорар адвоката складає 12 000 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордера від 08.04.2024 №137 на суму 12 000 грн;

- акт виконаних робіт за договором від 08.04.2024.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положення ч. 3 ст. 134 КАС України закріплюють для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2022 у справі № 2040/6997/18 підкреслив, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У постанові від 10.11.2022 у справі № 640/24023/21 Верховний Суд також звернув увагу на те, положення КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Цим правом, як свідчать матеріали справи, ДСНС України скористалося, зазначивши у відзиві на позовну заяву про неспівмірність розміру витрат з огляду на незначну складність справи, а також недоцільності надмірного стягнення коштів з державного бюджету в умовах воєнного стану.

Судовою колегією враховується, що ця справа належить до справ незначної складності, а тому з урахуванням доводів відповідача, прийшов до висновку, що справедливим та співрозмірним є призначення компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Викладеним спростовуються доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції принципів співмірності та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до присудження позивачем.

Посилання апелянта на те, що в умовах воєнного стану недоцільно покладати на державний бюджет додатковий тягар, а стягнення витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань ДСНС України може поставити під загрозу її нормальне функціонування, колегія суддів оцінює критично, оскільки наведені вище норми процесуального закону наділяють позивача правом на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень, а будь-яких змін до згаданих норм, пов`язаних із введенням воєнного стану в Україні, законодавцем не внесено.

Таким чином, враховуючи викладене, а також ненадання позивачем доказів виняткового значення цієї справи для нього та обґрунтувань неминучості і обов`язковості понесених останнім витрат саме у такому розмірі, суд першої інстанції з урахуванням аргументів відповідача про неспівмірність заявлених до відшкодування судових витрат прийшов до правильного висновку, що останні з огляду на співрозмірність та пропорційність до предмету спору, а також обсягу виконаних робіт, підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань ДСНС України на користь ОСОБА_1 у розмірі 5 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив стягнути з ДСНС України на його користь всі понесені процесуальні витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу за розгляд справи в Шостому апеляційному адміністративному суді.

Як вже було зазначено вище, приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом апеляційної інстанції враховується, що будь-яких заперечень щодо неспівмірності заявлених до присудження на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не надано. Разом з тим, з огляду на правову позицію Верховного Суду (постанова від 25.07.2023 у справі № 340/4492/22) це не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Відтак, перевіряючи обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником позивача були надані:

- копія договору про надання правової допомоги від 21.01.2025 №24, за яким гонорар адвоката складає 5 000 грн;

- копія квитанції до прибуткового касового ордера від 21.01.2025 №24 на суму 5 000 грн;

- копія акта виконаних робіт за договором від 22.01.2025.

Судом апеляційної інстанції вже зазначалося, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відтак, судовою колегією враховується, що ця справа належить до справ незначної складності (є малозначна), її розгляд здійснювався судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження. При розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанціях брав участь один й той самий адвокат, що свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення. На користь цього свідчить й те, що доводи й позиція сторін протягом усього часу розгляду справи не змінювалися, а мотиви відзиву за своєю суттю не відрізняються від аргументів позову та є фактичним відображенням змісту рішення суду першої інстанції без урахування доводів апеляційної скарги окрім питань, що стосуються юрисдикції та розподілу судових витрат.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що розмір заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн є явно завищеним.

Таким чином, враховуючи категорію складності цієї справи (малозначна), ціну позову, ненадання доказів виняткового значення цієї справи для позивача та обґрунтувань неминучості і обов`язковості понесених останнім витрат саме у такому розмірі, колегія суддів приходить до висновку, що останні з огляду на співрозмірність та пропорційність до предмету спору підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань ДСНС України на користь ОСОБА_1 у розмірі 1 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01030, м. Київ, вул. О. Гончара, 5; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повне рішення виготовлено 27 травня 2025 року.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев