Справа № 758/5178/25
Суддя: Войтенко Т. В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/5178/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 рокуПодільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Войтенко Т.В., при секретарі Вигівській В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , який діє через свого представника - адвоката Нурієва Рустама Бейказовича, звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №4183927 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП. Відповідно до даної постанови 2 березня 2024р. о 20.34 год. за адресою: місто Київ, вулиця Набережно-Лугова водій, керуючи транспортним засобом, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив пункт 8.7. 3.г Правил дорожнього руху - порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Позивач вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, адже пункт 8.7.3.г ПДР не містить вимог до поведінки особи, відтак особа не може порушити даний пункт, та не може бути притягнута до відповідальності за невиконання вимог, встановлених даним пунктом Правил дорожнього руху.

Вважає, що поведінку водія на регульованому перехресті під час жовтого сигналу світлофору регулює пункт 8.10 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожню розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

У позовній заяві посилається на те, що зазначення в постанові про порушення підпункту «г» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху є порушенням вимог статті 283 КУпАП, яка встановлює вимоги до постанови про адміністративне правопорушення.

Вказує, що відповідно до пункту 8.11 Правил дорожнього руху, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору, не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 31.4.1 Правил дорожнього руху, гальмовий шлях легкового автомобіля не повинен перевищувати 14,7 м. Вказана відстань визначається на горизонтальній ділянці дороги з рівним, сухим, чистим цементо- або асфальтобетонним покриттям при швидкості транспортного засобу на початок гальмування 40 км/годину. Позивач міг рухатися зі швидкістю більше 40 км/годину, адже, в місті Києві дозволений рух зі швидкістю 50 км/годину, відтак, його гальмівний шлях був би значно більший.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначив, що при перетині перехрестя на жовтий сигнал світлофору перетнув перехрестя регульованого пішохідного переходу з дотриманням можливостей, передбачених пунктом 8.11 Правил дорожнього руху.

Вказує на те, що старший лейтенант ОСОБА_2 , який складав постанову, не врахував швидкість руху транспортного засобу, яким керував позивач ОСОБА_1 та місце його перебування на момент увімкнення жовтого сигналу світлофора, що не дозволило без здійснення екстреного гальмування здійснити зупинку транспортного засобу у місці, визначеному пунктом 8.10 Правил дорожнього руху.

Посилаючись на те, що здійснив проїзд пішохідного переходу з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, внаслідок чого відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить постанову серії ЕНА №4183927 від 02.03.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. скасувати, а справу - закрити.

15.05.2025 р. від представника відповідача - Черниш О.Г. на адресу суду надійшов Відзив на вказаний адміністративний позов, в якому останній проти позову заперечив, вказав на законність та обґрунтованість прийнятої постанови, наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Представник відповідача зазначив, що при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача було правильно зазначено пункт, який порушив позивач, а саме - підпункт «ґ» пункту 8.7.3. Правил дорожнього руху. Додатком до оскаржуваної постанови є відео з нагрудної камери №477766, при відтворенні якого вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівника поліції про те, що він проїхав на жовтий сигнал світлофору, після чого поліцейський пояснює підстави зупинки, роз`яснює права, проводить розгляд справи.

Вважає, що посилання позивача на неврахування поліцейським швидкості руху, місця перебування транспортного засобу, не має значення у даному випадку, так як позивач під відеозапис підтвердив, що вчинив правопорушення. Вказує на те, що саме позивач має доводити належними та допустимими доказами, що він не мав можливості здійснити екстрене гальмування.

Відповідно до вимог ст. ст. 19, 257 КАС України справа за адміністративним позовом розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом встановлено, що постановою серії ЕНА №4183927 від 02.03.20205 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Оскаржуваною постановою встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом - автомобілем Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , 2 березня 2025р. о 20.34 год.в місті Києві по вулиці Набережно-Лугова, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонний жовтий сигнал світлофору, чим порушив пп. «ґ» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху - порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну руху, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 2 статті 122 КУпАП.

Підпунктом «ґ» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, визначено, що жовтий сигнал світлофору забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП «Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Отже, частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність для водіїв транспортних засобів наступає за порушення правил проїзду перехресть, а також за проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху.

Вимоги наведених нормативно-правових актів вказують на те, що Правила дорожнього руху України встановлюють заборону руху на жовтий сигнал світлофору. КУпАП передбачає об`єктивну сторону адміністративного правопорушення - «проїзд на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху», та встановлює відповідальність за порушення такої заборони.

Вказане свідчить про те, що проїзд на заборонний сигнал світлофору містить в собі склад адміністративного правопорушення.

Такі висновки суду не спростовують твердження позивача про те, що підпункт «ґ» пункту 8.7.3 ПДР не містить вимог до поведінки особи, а тому особа не може бути притягнута до відповідальності за невиконання цього пункту, адже відповідно до пункту 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пункт 8.7.3 Правил дорожнього руху викладено таким чином:

8.7.3. Сигнали світлофора мають такі значення:

а) зелений дозволяє рух;

б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора.

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів….

Відтак жовтий сигнал світлофору забороняє рух. Порушення передбаченого п.8.7.3 правила, встановленого для регулювання дорожнього руху, містить в собі склад адміністративного правопорушення за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Посилання позивача на те, що до адміністративної відповідальності особа може бути притягнута лише за порушення правил поведінки, встановлених пунктом 8.10 Правил дорожнього руху, є помилковими.

Так, відповідно до п. 8.10 Правил дорожнього руху, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожню розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Отже, пункт 8.10 Правил дорожнього руху регулює порядок дій водія для зупинки перед світлофором із заборонним сигналом. Пункт 8.11 Правил дорожнього руху регулює поведінку водіїв, які не можуть зупинити транспортний засіб перед світлофором із заборонним сигналом.

У конкретній справі позивач не повідомляє та не доводить суду про те, що робив спроби зупинити транспортний засіб, однак задля того, щоб не вдаватися до екстреного гальмування, продовжив рух. У конкретній справі позивач вважає, що мав право рухатись на жовтий сигнал світлофору.

Судом досліджено відеозапис - відео з нагрудної камери № 477766, який був додатком до оскаржуваної постанови серії ЕНА №4183927 від 02.03.2025, під час відтворення якого встановлено, що позивач не заперечував факт проїзду перехрестя на заборонний жовтий сигнал світлофора.

Зважаючи на встановлені обставин справи, суд дійшов висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось за наявності події, вини особи та підтверджено належними доказами, тому правомірність рішення суб`єкта владних повноважень є доведеною.

Судом також враховано правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/2261/19, відповідно до яких, обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою статті 77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивач не надав доказів того, що гальмував на заборонний жовтий сигнал світлофору, однак не зміг зупинити транспортний засіб у передбаченому місці, тому продовжив рух.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем доведено правомірність складання оспорюваної постанови інспектором поліції.

Підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 78, 161, 242-246, 250, 256,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Войтенко