Справа № 380/4964/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 рокусправа № 380/4964/25
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови обчислити пенсію ОСОБА_1 згідно поданих документів до страхового стажу довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з 01.04.1996 по 30.09.1998 роки № 05/1656 від 18.05.2015 видана МП «Радужнийтеплосеть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації; за період роботи з 01.06.1999 по 30.09.2003 довідки про заробітну плату № 370 від 25.03.2015 видана ОАО «Варьеганнефть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, за період з 01.10.2003 по 31.01.2011 року довідки про заробітну плату від 25.03.2015 № 49 видана ТзОВ «Виробничим побутовим управлінням» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації за період роботи з 01.01.2011 по 31.05.2015 довідки про заробітну плату № 02/24 від 26.05.2015 видана ТзОВ «Росна» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, з дня порушеного права 29.08.2022 року та з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з дня права 29.08.2022 (одним платежем) ОСОБА_1 з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з 01.04.1996 по 30.09.1998 роки № 05/1656 від 18.05.2015 видана МП «Радужнийтеплосеть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації; за період роботи з 01.06.1999 по 30.09.2003 згідно довідки про заробітну плату № 370 від 25.03.2015 видана ОАО «Варьеганнефть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, за період з 01.10.2003 по 31.01.2011 року довідки про заробітну плату від 25.03.2015 № 49 видана ТзОВ «Виробничим побутовим управлінням» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації за період роботи з 01.01.2011 по 31.05.2015 згідно довідки про заробітну плату № 02/24 від 26.05.2015 видана ТзОВ «Росна» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі № 380/25643/23 та з урахуванням проведених виплат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач відмовив у перерахунку пенсії, мотивуючи це тим, що судові рішення не містять зобов`язання щодо врахування вказаних довідок, а також у зв`язку з війною між Україною та Росією, що унеможливлює перевірку достовірності довідок про заробітну плату з Російської Федерації. Однак позивач стверджує, що сумніви Пенсійного фонду щодо несплати роботодавцем страхових внесків не можуть бути підставою для неврахування періоду роботи до страхового стажу, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку. Зазначає, що надані довідки (№ 05/1656 від 18.05.2015, № 370 від 25.03.2015, № 49 від 25.03.2015, № 02/24 від 26.05.2015), видані підприємствами Ханти-Мансійського автономного округу Російської Федерації, містять усі ключові реквізити, визначені додатком 1 до Порядку № 22-1 (Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Вони включають помісячну заробітну плату, інформацію про сплату страхових внесків, назву підприємства, підписи керівника та головного бухгалтера, а також печатку підприємства. Таким чином, відсутні підстави не брати до уваги ці довідки при нарахуванні пенсії. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 17 березня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. По суті позовних вимог вказує, що попередні судові рішення (зокрема у справі № 380/25643/23) зобов`язували відповідача лише повторно розглянути заяву позивача та прийняти обґрунтоване рішення, але не містили прямого зобов`язання щодо врахування конкретних довідок про заробітну плату. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовляє у перерахунку пенсії через неможливість перевірки довідок про заробітну плату, виданих на території російської федерації, у зв`язку з розпочатою 24.02.2022 війною між Україною та росією. Відповідач стверджує, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку обчислення стажу та заробітку, набутого на території російської федерації, крім підтвердження сплати внесків до Пенсійного фонду рф. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 23.01.1992, позивач працював :

- з 01.04.1996 30.09.1998 - МП «Радужнийтеплосеть», робота, підтверджена довідкою про заробітну плату № 05/1656 від 18.05.2015, виданою МП «Радужнийтеплосеть» Ханти-Мансійського автономного округу Російської Федерації.

- з 01.06.1999 30.09.2003 - ОАО «Варьеганнефть», робота, підтверджена довідкою про заробітну плату № 370 від 25.03.2015, виданою ОАО «Варьеганнефть» Ханти-Мансійського автономного округу Російської Федерації.

- з 01.10.2003 31.01.2011, ТзОВ «Виробниче побутове управління», робота, підтверджена довідкою про заробітну плату № 49 від 25.03.2015, виданою ТзОВ «Виробниче побутове управління» Ханти-Мансійського автономного округу Російської Федерації.

- з 01.01.2011 31.05.2015- ТзОВ «Росна», робота, підтверджена довідкою про заробітну плату № 02/24 від 26.05.2015, виданою ТзОВ «Росна» Ханти-Мансійського автономного округу Російської Федерації.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/17279/22 від 10.01.2023, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 23.01.1992 по 26.01.1996 у ТОВ «Фірма ПП», з 01.01.2004 по 09.02.2010, з 05.03.2010 по 14.01.2011 у ТОВ «Виробничо-побутове управління», а також з 20.01.2011 по 31.05.2012, з 01.10.2012 по 31.05.2013, з 01.11.2013 по 31.05.2014 у ТОВ «Росна» та повторно розглянути заяву від 29.08.2022.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/25643/23 від 10.04.2024, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2024, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.09.2023 щодо проведення перерахунку його пенсії на підставі довідок про заробітну плату № 05/1656, № 370, № 49, № 02/24 та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Листом від 04.12.2024 відповідач відмовив в перерахунку пенсії з урахуванням вищезазначених довідок про заробітну плату, мотивований тим, що судове рішення не містить зобов`язання щодо врахування довідок, а також через неможливість перевірки даних у зв`язку з війною.

Позивач вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відтак звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Згідно з пунктом першим частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом

Згідно з ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 Закону №1058-IV заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (далі - Порядок №22-1), для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку до заяви про призначення пенсії за віком надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 1 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п. 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що за загальним правилом заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід). Підставою для проведення розрахунку/перерахунку пенсії на підставі заробітної плати в такому випадку є первинні документи про нарахування такої заробітної плати. Видача довідок про заробітну плату проводиться підприємством, відповідно до первинних документів за нормативними документами, які дійсні на момент видачі довідки.

Водночас, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Так, обґрунтовуючи правомірність неврахування довідок про заробітну плату позивача, яку він отримував, працюючи на території російської федерації №05/1656 від 18.05.2015 за період роботи з 01.04.1996 по 30.09.1998, виданої МП «Радужнийтеплосеть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, №370 від 25.03.2015 за період роботи з 01.06.1999 по 30.09.2003, виданої ОАО «Варьеганнефть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, №49 від 25.03.2015 за період з 01.10.2003 по 31.01.2011, виданої ТзОВ «Виробничим побутовим управлінням» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, №02/24 від 26.05.2015 за період роботи з 01.01.2011 по 31.05.2015, виданої ТзОВ «Росна» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, відповідач вказує, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Зазначений договір припинив свою дію для України 19.06.2023.

Надаючи оцінку таким аргументам відповідача, суд зазначає, що відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди осіб, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим, оскільки є порушенням правої визначеності як складового аспекту принципу верховенства права. Так, працюючи за межами України, за умови чинності в період роботи міжнародних договорів між Україною та російською федерацією, особа мала легітимні очікування щодо визнання Україною її трудового стажу та заробітку, здобутого на території російської федерації, для пенсійного забезпечення.

В контексті вказаного судом враховано, що Україна вжила заходів щодо денонсації Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 лише в листопаді 2022 року, і вказана угода припинила свою дію для України 19 червня 2023 року. Тобто, в спірні періоди роботи позивача з 01.04.1996 по 30.09.1998, з 01.06.1999 по 30.09.2003, з 01.10.2003 по 31.01.2011, з 01.01.2011 по 31.05.2015, Україна не вводила заборон на працевлаштування (в спірному випадку за сферою роботи позивача) її громадян на території російської федерації, а також визнавала для пенсійного забезпечення в Україні трудовий стаж та заробіток за вказані періоди роботи, здобуті на території російської федерації.

Таким чином, відповідачем протиправно не взято до розгляду довідок про заробітну плату позивача №05/1656 від 18.05.2015, №370 від 25.03.2015, №49 від 25.03.2015, №02/24 від 26.05.2015 з підстав припинення дії для України Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд погоджується з позивачем, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків. Перевірка достовірності виданих підприємством документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Отже, з аналізу наведеного вище, виходить, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

З огляду на викладене дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу довідок про заробітну плату для обчислення пенсії №05/1656 від 18.05.2015, №370 від 25.03.2015, №49 від 25.03.2015, №02/24 від 26.05.2015 суд вважає протиправними. Як наслідок, відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 29.08.2022 з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії №05/1656 від 18.05.2015, №370 від 25.03.2015, №49 від 25.03.2015, №02/24 від 26.05.2015, та провести виплату з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, за сукупністю наведених обставин, враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому з огляду на викладене, а також метою ефективного захисту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, належить:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу довідок про заробітну плату для обчислення пенсії №05/1656 від 18.05.2015, №370 від 25.03.2015, №49 від 25.03.2015, №02/24 від 26.05.2015.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області ( (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з 29.08.2022 з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з 01.04.1996 по 30.09.1998 роки № 05/1656 від 18.05.2015 видана МП «Радужнийтеплосеть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, за період роботи з 01.06.1999 по 30.09.2003 згідно довідки про заробітну плату № 370 від 25.03.2015 видана ОАО «Варьеганнефть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, за період з 01.10.2003 по 31.01.2011 року довідки про заробітну плату від 25.03.2015 № 49 видана ТзОВ «Виробничим побутовим управлінням» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації за період роботи з 01.01.2011 по 31.05.2015 згідно довідки про заробітну плату № 02/24 від 26.05.2015 видана ТзОВ «Росна» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі № 380/25643/23, та провести виплату з урахуванням проведених виплат.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу довідок про заробітну плату для обчислення пенсії №05/1656 від 18.05.2015, №370 від 25.03.2015, №49 від 25.03.2015, №02/24 від 26.05.2015.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з 29.08.2022 з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з 01.04.1996 по 30.09.1998 роки № 05/1656 від 18.05.2015 видана МП «Радужнийтеплосеть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, за період роботи з 01.06.1999 по 30.09.2003 згідно довідки про заробітну плату № 370 від 25.03.2015 видана ОАО «Варьеганнефть» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, за період з 01.10.2003 по 31.01.2011 року довідки про заробітну плату від 25.03.2015 № 49 видана ТзОВ «Виробничим побутовим управлінням» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації за період роботи з 01.01.2011 по 31.05.2015 згідно довідки про заробітну плату № 02/24 від 26.05.2015 видана ТзОВ «Росна» Ханти-Мансійського автономного округу російської федерації, з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі № 380/25643/23, та провести виплату з урахуванням проведених виплат.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 27.05.2025.

СуддяКоморний Олександр Ігорович