Справа № 320/865/24
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року № 320/865/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі відповідач, АРМА), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів від 14.12.2023 № 667/9-03-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на роботі в Національному агентстві України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на посаді начальника Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів;

зобов`язати Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів виправити порушені права ОСОБА_1 шляхом вчинення дій передбачених нормами Закону України «Про державну службу» та КЗпП України під час припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку із скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців;

стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.12.2023 по день ухвалення рішення суду з розрахунку 63 129,40 грн (шістдесят три тисячі сто двадцять дев`ять гривень 40 коп.) за один місяць вимушеного прогулу, або 1 434,76 грн (одна тисяча чотириста тридцять чотири гривні 76 коп.) за один робочий день вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням визначеної законом процедури такого звільнення. Зокрема, в порушення частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» керівником державної служби запропоновано не іншу рівнозначну посаду державної служби, а одразу нижчу посаду державної служби. При цьому, не враховано професійну підготовку та професійні компетентності позивача, а також переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством право про працю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати за правилами загального провадження з призначенням підготовчого засідання.

Представник АРМА заперечує обставини, викладені у позовній заяві, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що АРМА дотримано вимоги законодавства в частині попередження та можливості надання державному службовцю пропозиції працевлаштування. Однак, позивач не скористався правом переведення на вакантну посаду, тим самим відмовився від подальшого проходження державної служби. У зв`язку з чим, представник відповідача стверджував, що АРМА діяло виключно у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, не допускаючи при цьому жодних порушень прав та законних інтересів позивача.

Позивачем подано письмові пояснення, в яких викладено свої аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

25.07.2024 представником відповідача подано заперечення на письмові пояснення позивача.

Провівши підготовчі дії, які необхідні для всебічного та об`єктивного розгляду і вирішення адміністративної справи, ухвалою суду від 21.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Сторони прибули у судове засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом АРМА від 16.05.2017 № 32-ос призначено ОСОБА_1 на посаду начальника Відділу діловодства центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів як таку, що визначена переможцем конкурсу, з 17.05.2017.

Наказом АРМА від 05.07.2017 № 58-ос ОСОБА_1 переведено на посаду начальника Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Наказом АРМА від 10.08.2023 № 174 «Про затвердження структури та штатної чисельності центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» затверджено структуру та штатну чисельність центрального апарату АРМА.

Наказом АРМА від 22.08.2023 № 184 «Про введення в дію штатного розпису на 2023 рік центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» введено в дію штатний розпис на 2023 рік центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших чинів, з 23 серпня 2023 року. Відповідно до вказаного штатного розпису на 2023 рік посаду начальника Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель скорочено.

14.11.2023, у зв`язку із скороченням посади начальника Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель, позивачу вручено попередження про наступне звільнення. Одночасно, запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу звернення громадян та доступу до публічної інформації Управління організації документообігу контролю, та попереджена, що у разі відмови від запропонованої посади, позивача буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом АРМА від 14.12.2023 № 667/9-03-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу» звільнено ОСОБА_1 , начальника Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, 15.12.2023 за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців. Підстава: попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 14.11.2023.

Не погоджуючись з таким наказом відповідача та вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 12.10.2015 № 889-VIII.

Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону України «Про державну службу», пунктом 4 частини першої якої передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

За правилами частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення, на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Відповідно до частини другої статті 49-2 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частиною шостою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Отже, за наведеним вище правовим регулюванням підставою для попередження про звільнення та подальше звільнення державного службовця є, зокрема, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Таким чином, процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, а так само і на момент видачі оскаржуваного наказу в цій справі врегульована нормами Закону України «Про державну службу», що виключає застосування до спірних правовідносин КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09 червня 2022 року у справі № 380/3269/20, від 28 липня 2022 року у справах № 140/6353/20, № 380/3613/20, № 380/3645/20, № 380/3655/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 380/3764/20.

За ініціативою суб`єкта призначення відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» однією з підстав для припинення державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Наведене свідчить, насамперед, про можливість у суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу з будь-яким державним службовцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 420/3541/20

При цьому, Верховний Суд у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 зазначив, що право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 10 Постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», зміни в організації виробництва і праці - це раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо.

Рішення роботодавця про «зміни в організації виробництва і праці» може бути зумовлене різними причинами, зокрема, вдосконаленням, перепрофілюванням виробництва, зменшенням обсягу виробництва продукції (надання послуг), фінансовою неспроможністю, стратегією розвитку бізнесу, відповідно, це зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, необхідних для виконання роботи.

У постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц зазначено, що суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Згідно зі статтею13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Також, в контексті вказаного суд звертає увагу, що відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» Голова Національного агентства, зокрема, затверджує штатний розпис та кошторис Національного агентства.

Викладене свідчить про наділення Голови Національного агентства дискреційними повноваженнями щодо визначення структури центрального апарату в цілому та його окремих самостійних підрозділів.

При цьому, в межах розглядуваного спору не може надаватися оцінка доцільності та правомірності зміни структури та штатного розпису центрального апарату Національного агентства, оскільки затвердження його структури та штатного розпису відноситься до повноважень Голови Національного агентства.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18 при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Судом встановлено, що наказом АРМА від 10.08.2023 № 174 «Про затвердження структури та штатної чисельності центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», затверджено структуру та штатну чисельність центрального апарату АРМА. Також, наказом Національного агентства від 22.08.2023 № 184 «Про введення в дію штатного розпису на 2023 рік центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», введено в дію штатний розпис на 2023 центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, з 23.08.2023.

Як зазначалось вище, позивач займала посаду начальника Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель центрального апарату Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до вказаного штатного розпису на 2023 рік, введеного в дію наказом від 22.08.2023 № 184, посаду начальника Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель скорочено.

У зв`язку із скороченням займаної посади 14.11.2023 позивачу вручено попередження про наступне звільнення.

Одночасно, позивачу запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу звернення громадян та доступу до публічної інформації Управління організації документообігу контролю. У разі згоди на переведення на запропоновану посаду позивачу необхідно було подати відповідну заяву.

Разом з тим, позивача попереджено про те, що у разі відмови від запропонованої посади по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження, його буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

З попередження вбачається, що позивач ознайомився з попередженням, про що свідчить відповідний підпис без будь-яких зауважень.

Заяву щодо згоди на переведення на запропоновану вакантну посаду, як зазначив відповідач, позивачем не подано.

Доводи позивача про те, що жодної рівнозначної посади при звільненні запропоновано не було, є помилковим, адже, враховуючи те, що запропонована посада була вакантною, а позивач не скористався правом переведення та не подав відповідну заяву, суд вважає, що Національним агентством було дотримано вимоги чинного законодавства.

Водночас, твердження позивача про те, що роботодавець міг запропонувати рівнозначну посаду, але завідомо цього не зробив, є суб`єктивним, при цьому, що чинне законодавство не містить обов`язку пропонування державному службовцю всіх наявних посад державної служби. Крім того, суд зауважує, що сам по собі факт наявності вакантних посад на підприємстві не свідчить про можливість зайняття їх особою, яку звільняють.

Пропозиція відповідної вакантної посади повністю узгоджувалась із положеннями Закону України «Про державну службу», яким керівнику державної служби або суб`єкту призначення надано право пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі.

З огляду на наведене, суд критично ставиться до доводів позивача про те, що керівник державної служби повинен був запропонувати позивачу вакантну посаду рівнозначну тій, яку він обіймав до упорядкування структури, оскільки такий висновок не узгоджується із положеннями спеціального законодавства.

Ураховуючи те, що про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» позивача було повідомлено у письмовій формі не пізніше, ніж за 30 календарних днів до звільнення, запропоновано вакантну посаду державної служби, від переведення на яку останній відмовився, відповідач не порушив визначену спеціальним законом процедуру припинення державної служби.

На момент прийняття оскаржуваного наказу діяла редакція Закону України «Про державну службу», якою чітко врегульована процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

За змістом частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Отже, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не було допущено процедурних порушень при попередженні про звільнення, та самому звільненні позивача, які мали б наслідком для висновку про незаконність самого звільнення позивача з посади. При цьому, фактично, доводи позивача зводяться до незгоди із запропонованою посадою, однак позивачем не підтверджено свої доводи стосовно того, що з моменту видачі наказу №174 від 10.08.2023«Про затвердження структури та штатної чисельності центрального апарату АРМА» і введення в дію штатного розпису на 2023 рік по день свого звільнення у АРМА були вакантні рівнозначні посади.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що наказ відповідача є таким, що відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнятий з дотриманням приписів статті 87 Закону України «Про державну службу», а тому не підлягає скасуванню судом.

Позовні вимоги в частині поновлення позивача на посаді, зобов`язання вчинити певні дії та присудження середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення позивача, а тому, також задоволенню не підлягають

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено, що звільнення позивача відбулось із дотриманням чинного законодавства, підстава звільнення визначена правильно, процедура звільнення дотримана.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд.1, Код ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.