Справа № 400/3317/25
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 р. № 400/3317/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Тарнавської О.О., представника позивача Гавловської Ю.В., представника відповідача Кравченка О.А., за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про скасування рішення від 19.12.2024 року № 39/80; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містить вимоги:

скасувати рішення Миколаївської міської ради (далі Рада або відповідач) від 19.12.2024 № 39/80 про відмову у наданні у власність земельної ділянки (кадастровий номер :04:078:0029) площею 317 м2;

зобов`язати Раду надати земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :04:078:0029 площею 317 м2 у власність ОСОБА_1 як власнику нерухомого майна на зазначеній земельній ділянці.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, вказав, що є власником нерухомого майна, тому відповідач протиправно відмовив у наданні земельної ділянки у власність. Ця відмова, за твердженнями позивача, суперечить статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України.

Відповідач позов не визнав з підстав, що викладені у відзиві.

Позивач подав відповідь на відзив, відповідач заперечення.

Ухвалою від 09.05.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання Ради про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 15.05.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання Ради про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Як встановлено судом, 12.09.2018 за позивачем було зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 40 м2 (житлова площа 25 м2). Адреса об`єкта АДРЕСА_1 . Крім житлового будинку, до складу об`єкту віднесені сарай, вбиральня, огорожа.

У 2021 році фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , на підставі відповідного договору, укладеного з позивачем, та технічного завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовила «Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність гр. України ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 » (далі Технічна документація).

У пояснювальній записці (арк. 54-55) вказано: «… код використання згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель (КВЦПЗ): для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01. Земельна ділянка не надавалась у приватну власність і знаходиться в землях комунальної власності, але житловий будинок знаходиться у приватній власності гр. ОСОБА_1 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності …».

У плані земельної ділянки загальною площею 0,0317 га (317 м2) з кадастровим номером :04:078:0029 зазначено, у тому числі обмеження у використанні типу 05.02 прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах (арк. 63, 65, 71).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка площею 0,0317 га знаходиться у прибережній захисні сузі вздовж річок, навколо водойм та на островах (арк. 87-88).

28.01.2022 у Департаменті з надання адміністративних послуг Ради було зареєстровано заяву позивача «…що видачі рішення Миколаївської міської ради про передачу земельної ділянки у власність або оренду …». До заяви, згідно з «Описом документів, що надано до ЦНАП суб`єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративної послуги» (далі Опис), були додані, зокрема: «погоджений у встановленому законом порядку Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або оренду (з позитивним висновком експертизи) 61 сторінок» та копія Технічної документації. Тип та назва адміністративної послуги, яка вказано в Описі, - «Видача рішення Миколаївської міської ради про передачу земельної ділянки у власність або оренду із земель комунальної власності (громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених ЗКУ)» (арк. 49, 50, 51).

Відповідач подав копію заяви позивача від 30.08.2024, що була адресована голові Ради. У цій заяві ОСОБА_1 вказав: «Прошу додати до матеріалів дозвільної справи № … від … документи (пояснювальну записку 2 арк.) та розглянути можливість передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , кадастровий № … площею 0,0317 га згідно ст. 116 Земельного кодексу України, на земельній ділянці розташований будинок, який знаходиться у моїй приватній власності 1958 року побудови. Також поблизу будинку знаходяться вже раніше відведені земельні ділянки у приватну власність інших осіб» (арк. 44, 45-48).

Суд зауважив, що у заяві від 30.08.2024 вказані неправильні номер та дата реєстраційної справи.

19.12.2024 Рада прийняла рішення № 39/80 «Про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (кадастровий номер :04:078:0029) в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (забудована земельна ділянка)» (далі Рішення, арк. 10).

Рішенням Рада відмовила у затвердженні технічної документації та відмовила ОСОБА_1 у наданні у власність земельної ділянки (кадастровий номер :04:078:0029) площею 317 м2. Підстава «невідповідність положень технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (частина 8 статті 186 Земельного кодексу України), а саме: земельна ділянка … розташована в зоні прибережної захисної смуги р. Інгул, що підтверджується змістом документації із землеустрою та наявними обмеженнями на земельну ділянку за кодом 05.02 (прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах), що унеможливлює її відведення у приватну власність з цільовим призначенням за кодом 02.01 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відповідно до положень статей 58, 59, 60 пункту «г» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України, статей 4, 88 Водного кодексу України».

Правомірність Рішення є предметом розгляду у цій справі.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Докази існування права власності на земельну ділянку у попереднього власника об`єкта нерухомого майна відсутні, у пояснювальній записці чітко вказано, що земельна ділянка «… не надавалась у приватну власність і знаходиться в землях комунальної власності …», тому суд визнав хибними відповідні доводи позовної заяви.

У частині одинадцятій статті 120 Земельного кодексу України вказано, що якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

У заяві від 30.08.2024 ОСОБА_1 послався на статтю 116 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

У частинах першій, другій статті 118 Земельного кодексу України вказано, що Громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До заяви додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Згідно з частиною п`ятою статті 186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується власником (розпорядником) земельної ділянки.

Частиною восьмою статті 186 Земельного кодексу України встановлено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідач, на підставі поданих ОСОБА_1 документів, встановив, що земельна ділянка, з приводу якої звернувся позивач, знаходиться у межах прибережної захисної смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах.

Землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами, відповідно до статті 4 Водного кодексу України, належать до земель водного фонду.

У статті 88 Водного кодексу України вказано, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.

Аналогічні норми містяться у статтях 58, 60 Земельного кодексу України.

У підпункті «ґ» частини четвертої статті 83 Земельного кодексу України вказано, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У частинах першій, другій статті 59 Земельного кодексу України вказано, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Перебування у приватній власності земельної ділянки, що знаходиться у межах прибережних захисних смуг, Земельним кодексом України не передбачено.

При вирішенні спору суд врахував висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 25.06.2024 у справі № 420/18032/21. Верховний Суд, зокрема, вказав: «… при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж природоохоронних зон. Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не може свідчити про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір і межі встановлено законом, а тому такі земельні ділянки, що належали до земель водного фонду, не можуть бути передані у приватну власність (стаття 83 ЗК України) … сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, який охороняється законом … Варто наголосити на тому, що землі, зайняті прибережними захисними смугами … в силу прямої вказівки у законі, належать до земель водного фонду та є природоохоронною територією з особливим режимом використання. З огляду на знаходження бажаної позивачем земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги, вона не може бути передана йому у приватну власність …».

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код: 26565573) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна

Дата складання повного тексту рішення - 28.05.2025.