Справа № 480/6741/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 р. Справа № 480/6741/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2025, (головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко) по справі № 480/6741/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив :

- визнати протиправними та скасувати :

рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08 травня 2024 року № 06,

рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24 травня 2024 року № 06,

рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06 червня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 01 травня 2024 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який працював у зоні відчуження у 1987 році по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не менше 14 календарних днів, а саме з 12 березня 1987 року по 23 травня 1987 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08 травня 2024 року № 06 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24 травня 2024 року № 06 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06 червня 2024 року № 06 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 8 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.05.2024, одночасно із зарахуванням періодів його навчання з 05.03.1986 року 20.07.1986 року у Сумській автомобільній школі Товариства сприяння обороні України до страхового стажу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що страховий стаж позивача становить 19 років 6 місяців 13 днів. До страхового стажу не зараховано: - період навчання згідно з довідки від 05.06.2023 № 14 з 05.03.1986 по 20.07.1986, оскільки відсутня дата наказу про закінчення навчання. До розгляду не прийнято довідки: від 02.10.2020 № 4/9982, що видана Міністерством оборони збройних сил республіки Білорусь та від 28.12.1999 № 12/3665, що видана центральним архівом Міністерства оборони республіки Білорусь про період служби з 12.03.1987 по 23.05.1987, оскільки документи потребують проставлення апостилю компетентним органом республіки Білорусь та наявним скороченням ПІБ особи.

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення № 06 від 24.05.2024, про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та не підтвердженням роботи в зоні відчуження у 1987 році з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Пенсійний орган стверджує, що страховий стаж позивача склав 19 років 6 місяців 13 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховано: - період навчання згідно з довідки № 14 від 05.06.2023 з 05.03.1986 по 20.07.1986, оскільки не має наказів про закінчення. Архівна довідка № 4/9982 від 02.10.2020 видана Міністерством Оборони Збройних Сил Республіки Білорусь не може слугувати підставою для призначення пенсії, оскільки в ній не зазначено повністю ім`я та по-батькові та Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995, припинила дію 23 грудня 2023 року.

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області правомірно прийнято рішення № 06 від 08.05.2024, про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідних документів для призначення даного виду пенсії.

До того ж, суд першої інстанції порушив дискреційні повноваження пенсійного органу, зобов`язавши прийняти певне рішення.

Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Мельнікова Л.В.

У зв`язку зі смертю судді ОСОБА_2 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Присяжнюк О.В.

У зв`язку з відрядженням судді Бегунца А.О., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Калиновський В.А., Присяжнюк О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційні скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, ОСОБА_1 , є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням від 15.06.1993, серії НОМЕР_1 .

01.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Рішенням від 08.05.2024 № 06 ГУ ПФУ в Запорізькій області позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідних документів для призначення такого виду пенсії.

Згідно рішення враховано страховий стаж заявника - 19 років 6 місяців 13 днів.

Додатково повідомлено, що: не зараховано період навчання згідно довідки № 14 від 05.06.2023 з 05.03.1986 по 20.07.1986, оскільки не має наказів про закінчення; архівна довідка № 4/9982 від 02.10.2020 видана Міністерством Оброни Збройних Сил Республіки Білорусь не може слугувати підставою для призначення пенсії, оскільки в ній не зазначено повністю ім`я та по-батькові та Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995, припинила дію 23 грудня 2023 року.

16.05.2024 позивач повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Донецькій області.

Рішенням від 24.05.2024 № 06 ГУ ПФУ в Донецькій області позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідних документів для призначення такого виду пенсії.

Згідно рішення враховано страховий стаж заявника - 19 років 6 місяців 13 днів.

Додатково повідомлено, що: не зараховано період навчання згідно довідки від 05.06.2023 №14 з 05.03.1986 по 20.07.1986, оскільки відсутня дата наказу про закінчення навчання; не прийнято довідку від 02.10.2020 № 4/9982, що видана Міністерством оборони збройних сил республіки Білорусь та від 28.12.1999 № 12/3665, що видана центральним архівом Міністерства оборони республіки Білорусь про період служби з 12.03.1987 по 23.05.1987, оскільки документи потребують проставлення апостилю компетентним органом республіки Білорусь та наявним скороченням ПІБ особи.

30.05.2024 позивач знов звернувся до органу пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Харківській області.

Рішенням від 06.06.2024 № 06 ГУ ПФУ в Харківській області позивачу знов відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідних документів для призначення такого виду пенсії.

Згідно рішення враховано страховий стаж заявника - 19 років 6 місяців 13 днів.

Додатково повідомлено, що: не зараховано період навчання з 05.03.1986 по 20.07.1987, оскільки в довідці від 05.06.2023 року № 14 відсутня дата наказу про закінчення навчання; не прийнято довідки: від 02.10.2020 № 4/9982, що видана Міністерством оборони збройних сил республіки Білорусь та від 28.12.1999 № 12/3665, що видана центральним архівом Міністерства оборони республіки Білорусь про період служби з 12.03.1987 по 23.05.1987, оскільки документи потребують проставлення апостилю компетентним органом республіки Білорусь та наявним скороченням ПІБ особи.

Не погодившись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення пенсійних органів прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та з метою належного захисту прав позивача, зобов`язав пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 8 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.05.2024, одночасно із зарахуванням періодів його навчання з 05.03.1986 року 20.07.1986 року у Сумській автомобільній школі Товариства сприяння обороні України до страхового стажу..

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-ІV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-ІV.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991.

Відповідно до ст. 10 Закону № 796-ХІІ, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що особа отримує право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-XII у випадку дотримання таких умов, зокрема: 1) наявності статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) наявності необхідного періоду роботи у зоні відчуження, зокрема: робота у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; 3) наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону №796-XII передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з п. 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Так, за умовами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV обумовлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пп. 7 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі-Порядок №22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема,потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Згідно з п. 4.1-4.2 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Судом встановлено, що підставою відмови у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку у всіх рішеннях пенсійного органу ( від 08.05.2024 № 06 ГУ ПФУ в Запорізькій області, від 24.05.2024 № 06 ГУ ФПУ в Донецькій області, від 06.06.2024 № 06 ГУ ПФУ в Харківській області) зазначено відсутність необхідних документів.

Так, відповідачі зазначили, що страховий стаж позивача становить 19 років 6 місяців 13 днів, що є достатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

При цьому, пенсійним органом до страхового стажу не зараховано період навчання з 05.03.1986 по 20.07.1987, оскільки в довідці від 05.06.2023 року № 14 відсутня дата наказу про закінчення навчання.

Також до розгляду не прийнято довідки: від 02.10.2020 № 4/9982, видану Міністерством оборони збройних сил республіки Білорусь та від 28.12.1999 № 12/3665, видану центральним архівом Міністерства оборони республіки Білорусь про період служби з 12.03.1987 по 23.05.1987, оскільки документи потребують проставлення апостилю компетентним органом республіки Білорусь та наявним скороченням ПІБ особи.

Щодо періоду навчання з 05.03.1986 по 20.07.1987, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач з 05.03.1986 по 20.07.1986 навчався у Сумській автомобільній школі Товариства сприяння обороні України по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» - електромеханіків з відривом від виробництва та отримав свідоцтво про закінчення навчання від 08.07.1986 року № 0106186, що підтверджується довідкою Освітнього закладу Сумська автомобільна школа Товариства сприяння обороні України від 05.06.2023 № 14.

У довідці зазначено, що наказ про випуск навчальної групи, та протокол екзаменаційної комісії за цей період не збереглися.

Відповідно до п. «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637, встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що довідка № 14 містить зазначення періоду навчання в навчальному закладі з відривом від виробництва, а саме з 05.03.1986 по 20.07.1986. Доказів того, що 20.07.1986 не є датою закінчення навчального періоду відповідачем не надано.

Крім того, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було недостатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави самостійного витребування документів, необхідних для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини. Натомість доказів вчинення таких дій відповідачем не надано.

Згідно з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Водночас, слід звернути увагу, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст.3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Однак, відповідачем не надано суду доказів самостійного звернення до відповідних установ з метою отримання додаткових документів для підтвердження страхового стажу позивача.

Щодо не прийняття довідок від 02.10.2020 № 4/9982 та від 28.12.1999 № 12/3665, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що пенсійними органами до розгляду не прийнято довідки: від 02.10.2020 № 4/9982, виданої Міністерством оборони збройних сил республіки Білорусь та від 28.12.1999 № 12/3665, виданої центральним архівом Міністерства оборони республіки Білорусь про період служби з 12.03.1987 по 23.05.1987, оскільки документи потребують проставлення апостилю компетентним органом республіки Білорусь та наявним скороченням ПІБ особи.

Відповідно до ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" (далі за текстом - Конвенція) встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

01.12.2022 було прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22.12.2022 названий закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23.12.2022 цей закон набрав чинності.

Вищезазначений Закон передбачає: зупинення дії у відносинах з російської федерацією та республікою білорусь Конвенції та Протоколу до неї; вихід з зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.

Відповідно до ч.2 ст.84 Конвенції кожна Договірна Сторона може вийти з цієї Конвенції, направивши письмове повідомлення про це депозитарію за 12 місяців до закінчення поточного п`ятирічного терміну її дії. Мінська конвенція набрала чинності 19 травня 1994 року. Останнім днем чергового п`ятирічного періоду дії Конвенції для України є 18 травня 2024 року. З 19 травня 2024 року Конвенція буде вважатися припиненою для України у відносинах з усіма її сторонами. Після виходу України з Мінської Конвенції правове співробітництво у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься на підставі двосторонніх міжнародних договорів України з відповідними державами-учасницями Мінської конвенції та багатосторонніх міжнародно-правових інструментів, що діють в рамках Ради Європи, ООН, Гаазької конференції з міжнародного приватного права, чинних у відносинах з відповідними державами. За відсутності міжнародного договору співробітництво судів та інших компетентних органів у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься згідно з внутрішнім законодавством на основі принципу взаємності.

Таким чином, відповідно до цих норм права Україна продовжує бути учасницею і дотримуватись зобов`язань за Конвенцією щодо її учасників до настання терміну виходу України з Конвенції (зважаючи на те, що Конвенція була ратифікована Україною в жовтні 1994 року).

Однак, це правило не поширюється на відносини з російською федерацією та республікою білорусь, оскільки Законом України від 01.12.2022 №2783-ІХ було зупинено дію Конвенції у відносинах з цими країнами.

Отже, після набуття чинності Законом України від 01.12.2022 №2783-ІХ норми Конвенції не можуть були застосовані у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь щодо будь-яких документів виданих та посвідчених у цих країнах, незалежно від дати їх видачі та посвідчення.

В подальшому Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 04.02.2023 №107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Зважаючи на той факт, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з російської федерації та республіки білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї постанови КМУ від 04.02.2023 №107 документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Після припинення воєнного стану в Україні та закінчення строку 6 місяців після його припинення передбачається проставлення апостиля, що випливає з наведеного вище.

Разом із тим, Україна залишається учасницею іншого міжнародного договору, а саме Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (1961 року). Російська федерація та республіка білорусь також залишаються учасницями цієї Конвенції. Зазначена Конвенція передбачає проставлення апостиля, якщо угода між двома чи декількома договірними державами не відміняють чи не спрощують дану формальну процедуру або не звільняють сам документ від легалізації (ст. 2, ст. 3 цієї Конвенції).

Вказана Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Таким чином, надані позивачем в підтвердження роботи у спірний період довідки від 02.10.2020 № 4/9982 та від 28.12.1999 № 12/3665 відповідають наведеним положенням та підлягають врахуванню при обрахунку страхового стажу позивача та надають йому право на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Стосовно доводів відповідачів про неврахування довідки, виданої Міністерством оборони збройних сил республіки білорусь від 02.10.2020 № 4/9982 з підстав відсутності у вказаній довідці ініціалів позивача, то колегія суддів їх відхиляє зважаючи на те, що у першому та другому абзаці зазначеної довідки міститься прізвище з ініціалами позивача, а в подальшому тесті довідки зрозуміло, що йдеться саме про ОСОБА_1 .

Згідно із п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (в подальшому - Порядок № 551), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

Таким чином, із урахуванням вищевикладених норм законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 4 Порядку № 551, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 2) серії А синього кольору.

Судовим розглядом встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням 2-ої категорії серії НОМЕР_1 від 15.06.1993 р.

Отже під час видачі позивачу вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини праці позивача у зоні відчуження у 1987 році, а саме не менше 14 календарних днів.

Посвідчення позивача недійсним не визнавалось, його статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не оспорюється, у зв`язку з чим відсутні підстави ставити під сумнів законність отримання позивачем посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), а відтак і ставити під сумнів обставину праці позивача у зоні відчуження терміном у суду немає.

Судовим розглядом встановлено, що період участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується довідками № 14 від 05.06.2023 з 05.03.1986 по 20.07.1986, довідкою від 02.10.2020 № 4/9982, виданою Міністерством оборони збройних сил республіки Білорусь та від 28.12.1999 № 12/3665, виданою центральним архівом Міністерства оборони республіки Білорусь.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач працював в зоні відчуження Чорнобильскої АЕС у 1987 року, що відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону № 796-XII (1987 році - не менше 14 календарних днів) , що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) та зазначеними вище документами, у зв`язку з чим має право на призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та страхового стажу на 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а, від 15.01.2021 у справі №520/7546/17, від 12.02.2020 у справі №497/1830/16-а

Щодо доводів апеляційної скарги про втручання суду в дискреційні повноваження відповідача .

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обґрунтованості позовних вимог та їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 по справі № 480/6741/24 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк В.А. Калиновський