Справа № 260/5611/24
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 травня 2025 року

м. Київ

справа №260/5611/24

адміністративне провадження № К/990/22516/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С.Г.,

суддів: Стародуба О.П., Рибачука А.І.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі №260/5611/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив:

1) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.07.2021 р. №24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

2) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.04.2024 р. №24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

3) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.05.2024 р. №24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

4) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.08.2024 р. № 24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 як повні календарні роки, місяці та дні такі періоди роботи: з 01.09.1976 до 22.07.1979 - навчання в ПТУ №42 (запис №1 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 2 роки 10 місяців 22 дні; з 25.07.1979 до 07.04.1980 - в Будівельному управлінні №2 треста Краматорськжитлобуд (записи № 2-3 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 8 місяців 14 днів; з 18.04.1980 до 18.04.1982 - служба в рядах Радянської Армії (записи № 4-5 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 2 роки; з 01.06.1982 до 10.10.1982 на Будівельному управлінні №2 треста Краматорськжитлобуд (записи № 5-6 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 4 місяці 10 днів; з 10.11.1982 до 13.06.1984 - в автобазі зв`язку Донецького обласного виробничо-технічного управління (записи № 7-8 в трудовій книжці). Тривалість стажу 1 рік 7 місяців 4 дні; з 24.04.1990 до 18.04.1991 - у Виробничому об`єднанні «Новокраматорський машинобудівний завод» (записи № 9-11 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 11 . місяців 25 днів; з 15.05.1991 до 15.10.1991 - у Колгоспі «Більшовик» за договором (записи № 12-13 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 5 місяців; з 07.05.1992 до 07.12.1993 - у Тячівському ремонтно-транспортному підприємстві (записи № 14-15 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 1 рік 8 місяців 1 день; з 13.12.1993 до 16.05.1995 - у Тячівському міжрайагропостач (Тячівський райагротехсервіс) (записи № 16-18 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 1 рік 6 місяців 4 дні; з 17.05.1995 до 01.08.1995 - у МПП «Металіка» (записи № 19-20 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 2 місяці 15 днів; з 22.02.1996 до 13.07.2000 - у TOB «ВТП «Ювелірсервіс» (записи № 21-23 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 4 роки днів 4 місяці 21 день; з 01.08.2000 до 08.12.2011 - у TOB «Ювеліреліт» (TOB «Краматорський ювелірний завод «Ювеліреліт») (записи № 24-26 в трудовій книжці). Тривалість стажу - 11 років 4 місяців 8 днів; а всього в сукупності 28 років 0 місяць 7 днів;

6) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком не пізніше 2-х днів з дати набрання рішенням суду законної сили;

7) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 13.04.2021 р. (з дня досягнення позивачем пенсійного віку 60 років).

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2024, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.07.2021 р. №24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.04.2024 р. №24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.05.2024 р. №24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.08.2024 р. № 24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи та військової служби за відомостями трудової книжки НОМЕР_1 , а також період навчання згідно з дипломом про навчання та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовлено.

26.05.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.

Із зазначеною правовою нормою кореспондуються пункт 7 частини третьої статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також стаття 13 цього Кодексу, якою визначено право, зокрема, учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За визначенням пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

У даній справі суд першої інстанції, врахувавши наведені положення КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

При цьому, доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

В касаційній скарзі скаржник описує фактичні обставини у справі, зазначає нормативно-правове регулювання спірних правовідносин.

Також, в касаційній скарзі відповідач посилається на те, що дана справа підлягає касаційному оскарженню на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зазначаючи, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та маж виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Судом не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано у чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Таким чином, касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи у касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі та не підтверджені відповідними доказами, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Згідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»).

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 у справі №260/5611/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Г. Стеценко

Судді О.П. Стародуб

А.І. Рибачук