Справа № 260/7089/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/7089/24 пров. № А/857/6277/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року (головуючий суддя Гаврилко С.Є., м.Ужгород) у справі №260/7089/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасувати пунктів наказу,-

В С Т А Н О В И В:

13.11.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати пункти 3-5 наказу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 від 20.08.2024 № 4637-АГ.

Позов обґрунтовує тим, що проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у званні підполковник. Вказує, що оскаржуваним наказом № 4637-АГ, у відповідності до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та в порядку статті 48 пункту "б" Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, позивачу оголошено дисциплінарне стягнення «догана» та у відповідності до вимог статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 42000 грн, за фактом не відпрацювання позивачем рапорту з клопотанням про позбавлення солдата ОСОБА_3 додаткової винагороди за січень 2023 року з огляду на притягнення останнього до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 172-20 КУпАП, що призвело до виплати йому додаткової винагороди та завдання збитку державі у розмірі 42000 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано пункти 3-5 наказу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 від 20 серпня 2024 року № 4637-АГ «Про результати проведення службового розслідування».

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що позивачем, як безпосереднім керівником солдата ОСОБА_4 , який був притягнутий до відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, не був поданий у встановленому порядку рапорт із клопотанням та зазначенням конкретних підстав щодо позбавлення додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», тобто ним не були виконані обов`язки, що передбачені вищевказаним наказом та посадовою інструкцією. Апелянт вважає, що вказаний наказ, зокрема його оскаржувані пункти прийняті на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

13.03.2025 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що ні матеріалами службового розслідування, а ні обставинами, зазначеними у апеляційній скарзі не спростовано встановлених судом першої інстанції обставин протиправності пунктів 3-5 оскаржуваного наказу. Натомість, матеріалами справи підтверджено відсутність норми права, що була б порушена діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 у контексті не відпрацювання рапорту з клопотанням про позбавлення солдата Василя СИРКА додаткової винагороди за січень 2023 року з огляду на притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172- 20 КУпАП (позаяк згідно діючого в той період законодавства були відсутні підстави для позбавлення Василя СИРКА додаткової винагороди за січень 2023 року). Також, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та завданням шкоди державі. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у званні підполковник. На даний час проходить службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні на посаді Коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону у званні полковник.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 червня 2024 року за № 3460-АГ «Про призначення службового розслідування», було призначено службове розслідування за фактом переплати додаткової винагороди, виплаченої солдату ОСОБА_5 за січень 2023 року у розмірі 42000 грн, право на отримання якої він втратив у зв`язку із притягненням до відповідальності.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 липня 2024 року № 4048-АГ «Про продовження терміну проведення службового розслідування», службове розслідування було продовжено до 19 серпня 2024 року.

За результатом даного службового розслідування був складений відповідний висновок службового розслідування від 19 серпня 2024 року.

Вказаним висновком, зокрема встановлено, що 15 січня 2023 року від заступника начальника відділення з персоналу відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенанта ОСОБА_6 надійшла інформація про прибуття в підрозділ з дня відпочинку військовослужбовця солдата ОСОБА_4 з ознаками алкогольного сп`яніння. З метою підтвердження або спростування стану алкогольного сп`яніння даного військовослужбовця у супроводі лейтенанта ОСОБА_7 направлено до Виноградівської центральної районної лікарні для проведення медичного огляду. 15 січня 2023 року від лейтенанта ОСОБА_7 надійшла доповідь про те, що медичне освідчення проведено, за результатами якого стан алкогольного сп`яніння підтверджено 2,12 проміле. Відповідно до пункту 6 абзацу 3 глави 14 розділу ІІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України № 558 від 25 червня 2018 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» підполковником ОСОБА_8 встановленим порядком було опрацьовано рапорт про позбавлення премії частково за січень 2023 року (№0.4/5274/23-Вн від 02.02.2023). Разом з тим рапорт щодо позбавлення солдата ОСОБА_3 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від підполковника ОСОБА_9 (безпосереднього начальника солдата ОСОБА_3 ) не надходив, відповідно підстав для видання наказу про позбавлення додаткової винагороди у повному обсязі не було. Як наслідок солдату ОСОБА_10 відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 06 лютого 2023 року № 71-ОС «Про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року» було виплачено додаткову винагороду у розмірі 42000 грн з них додаткова винагорода - 30000 грн, ПДФО 18% - 5400 грн, ЄСВ 22% 6600 грн), при наявності постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2023 року у справі 299/337/23 про військове адміністративне правопорушення. Відповідно до пункту 11 підпункту 7 наказу АДПСУ від 09.12.2022 № 628 «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» додаткова винагорода не виплачується військовослужбовцям які притягнуті до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення, або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, в місяці, у якому рішення суду набрало законної сили. Відтак за результатами службового розслідування в діях ОСОБА_9 наявні підстави для притягнення до матеріальної відповідальності у розмірі 42000 грн.

20 серпня 2024 року в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято наказ № 4637-АГ «Про результати проведення службового розслідування».

Пунктами 3-5 оскаржуваного наказу, наказано фінансово-економічному відділу суму збитку, завданого державі у розмірі 42000 грн утримувати з грошового забезпечення начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підполковника ОСОБА_9 у розмірі 20 % від грошового забезпечення військовослужбовця до повного погашення суми збитку. Начальнику відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підполковнику ОСОБА_11 за невиконання вимог підпункту 4 пункту 8 (начальник відділу відповідає за контроль за станом провадження у справах про адміністративні правопорушення та законністю прийнятих по ним правових рішень), підпункту 2 пункту 3 (начальник відділу зобов`язаний особисто виконувати вимоги чинного законодавства України і вимагати їх виконання від підпорядкованого особового складу) Посадової інструкції начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), затвердженої наказом НОМЕР_3 прикордонного загону від 22 липня 2022 року № 58-ОД «Про затвердження положень та посадових інструкцій», що виразилось у не відпрацюванні рапорту з клопотанням про позбавлення солдата ОСОБА_3 додаткової винагороди за січень 2023 року з огляду на притягнення його до адміністративної відповідальності за статті 172-20 частини 4 КУпАП та призвело до виплати йому додаткової винагороди та завдання збитку державі у розмірі 42000 грн у відповідності до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та в порядку статті 48 пункту «б» вищезазначеного статуту, оголосити дисциплінарне стягнення «догана». У відповідності до вимог статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підполковника ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 42000 грн.

З вказаними пунктами оскаржуваного наказу позивач не погодився, а тому звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (Закон України № 2232-XII) військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. У випадках, передбачених законом, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, можуть у добровільному порядку (за контрактом) проходити військову службу у Збройних Силах України.

Статтею 2 Закону України № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (Статут № 548-XIV) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею 11 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до статті 12 Статуту № 548-XIV про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень та порядок їх виконання врегульовано положеннями Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (Статут № 551-XIV).

Статтею 5 Статуту № 551-XIV передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Стаття 6 Статуту №551-XIV встановлює право командира - видавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Вимогами статті 45 Статуту №551-XIV передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями статті 83 Статуту №551-XIV встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 84 Статуту №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 85 Статуту №551-XIV визначає, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до частини 1 статті 86 Статуту №551-XIV якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно із частини 2 статті 86 Статуту №551-XIV під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до статті 48 Статуту №551-XIV на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Підстави та процедуру проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Державної прикордонної служби України (органи Держприкордонслужби), а також військовозобов`язаних під час проходження ними навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження ними підготовки та зборів (військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (підготовки, зборів), оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішень, а також повноваження посадових осіб під час проведення службового розслідування визначає Порядок проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 08 листопада 2021 року № 815 (Порядок № 815).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 815 підставою для призначення службового розслідування є: наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків; наявність інформації про порушення військової дисципліни або громадського порядку, вимог законодавства, наказів начальників (командирів), розпорядчих документів або виявлення ознак таких порушень; виявлення фактів завдання шкоди; припис Національного агентства з питань запобігання корупції або подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції; установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак, а також сексуальних домагань; неправомірне застосування військовослужбовцем заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 815 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність правопорушення або події, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування, його (її) обставини (час, місце) та наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або спричинили їх виникнення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями (бездіяльністю) військовослужбовця; конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який учинив правопорушення; порушення вимог законодавства, організаційно-розпорядчих актів Адміністрації Держприкордонслужби, посадових інструкцій, які було допущено військовослужбовцем; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до вчиненого; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків; наявність шкоди та її розмір.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

За результатом службового розслідування був складений відповідний висновок службового розслідування від 19 серпня 2024 року, яким, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 не відпрацював рапорт щодо позбавлення солдата ОСОБА_3 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з огляду на притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 172-20 КУпАП згідно постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2023 року у справі № 299/337/23, яка набрала законної сили 10 лютого 2023 року. Враховуючи, що грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види) виплачується в поточному місяці за минулий, солдату ОСОБА_10 відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 06 лютого 2023 року № 71-ОС «Про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року» було виплачено додаткову винагороду у сумі 42000 грн.

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2023 року у справі № 299/337/23, яка набрала законної сили 10 лютого 2023 року було притягнено солдата ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 172-20 КУпАП.

Висновком службового розслідування від 19 серпня 2024 року встановлено, що відповідно до наказу від 06 лютого 2023 ро № 71-ОС солдату ОСОБА_10 було виплачено додаткову винагороду у сумі 42000 грн за січень 2023 року.

Таким чином, згідно висновку службового розслідування та оскаржуваного наказу, ОСОБА_1 допустив дисциплінарний проступок, який проявився саме у не відпрацюванні рапорту про позбавлення додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» солдата ОСОБА_3 у лютому 2023 року саме за січень 2023 року.

Апеляційний суд вказує, що виплата додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", здійснюється відповідно до наказу АДПСУ від 09 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168" (Наказ № 628-АГ).

Відповідно до підпункту 7 пункту 11 Наказу № 628-АГ додаткова винагорода не виплачується військовослужбовцям, які притягнуті до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення, або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, в місяці, у якому рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до абзацу 2 пункту 13 Наказу № 628-АГ у разі якщо умови, передбачені пунктами 11 12 цього наказу, виявлено (або за результатами службового розслідування їх підтверджено) після виплати додаткової винагороди, передбаченої цим наказом, її позбавлення проводиться в наступному місяці після виявлення цих умов.

Таким чином, із вказаного вбачається, що за наявності рішення суду щодо притягнення військовослужбовця до відповідальності, зокрема за вчинення адміністративного правопорушення, додаткова винагорода не виплачується, в місяці, у якому таке рішення суду набрало законної сили. Оскільки, постанова Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2023 року у справі № 299/337/23, якою було притягнено солдата ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 172-20 КУпАП, набрала законної сили 10 лютого 2023 року, то додаткова винагорода останньому не підлягає виплаті, саме в лютому 2023 року.

Враховуючи, що постанова Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2023 року у справі № 299/337/23 набрала законної сили 10 лютого 2023 року, в силу положень підпункту 7 пункту 11 та абзацу 2 пункту 13 Наказу № 628-АГ, ОСОБА_1 не мав законних підстав позбавляти додаткової винагороди солдата ОСОБА_3 за січень 2023 року, як і не мав права не виплачувати у лютому 2023 додаткової винагороди, оскільки набрання законної сили постановою відбулось після виплати додаткової винагороди у лютому 2023 року.

Колегія суддів зазначає, що зміст положень Дисциплінарного статуту свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Водночас, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни. Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни. Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку. Відтак, апеляційний суд вважає, що в діях позивача відсутній дисциплінарний проступок.

Разом з тим, на підставі висновку службового розслідування, наказом від 20 серпня 2024 року № 4637-АГ «Про результати проведення службового розслідування», у відповідності до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та в порядку пункту "б" статті 48 вищезазначеного статуту, позивачу оголошено дисциплінарне стягнення "догана" та у відповідності до вимог статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 42000 грн.

Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (Закон України № 160-ІХ) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до частин 2, 3 статті 3 Закону України № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Статтею 4 Закону України № 160-ІХ передбачено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону України № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Аналогічні за змістом приписи містили і Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке втратило чинність із набуттям чинності Законом України № 160-ІХ.

Підставою для настання матеріальної відповідальності є вчинення військовослужбовцем дій, які умисно потягли за собою втрату військового майна, матеріальних цінностей, тощо.

Разом з тим, апелянтом не доведено, а колегією суддів не встановлено, що позивач умисно допустив протиправну поведінку, яка потягла за собою завдання шкоди (втрату) майну, не надано доказів наявності причинно наслідкового зв`язку між поведінкою позивача та завданою шкодою.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наказ від 20 серпня 2024 року № 4637-АГ "Про результати проведення службового розслідування", в частині що стосується позивача, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі № 260/7089/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар