Справа № 320/23385/24
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді вперше;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді вперше, а також здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 24.01.2024 з виплатою недоотриманих сум.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю дій Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо незарахування до стажу судді, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 3 (трьох) років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), наявність якого була передбачена в якості вимоги до громадян України для зайняття посади судді згідно зі статтею 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт наголошує, що зарахування до суддівського стажу спірних періодів чинним законодавством не передбачено.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач Указом Президента України від 21.04.2003 № 346/2003 призначена суддею Солом`янського районного суду міста Києва строком на п`ять років. Указом Президента України від 17.03.2007 № 212/2007 призначена у межах п`ятирічного строку суддею Київського міжобласного апеляційного господарського суду. Постановою Верховної Ради України від 30.10.2008 № 628-VI обрана на посаду судді Київського міжобласного апеляційного господарського суду безстроково. Постановою Верховної Ради України від 03.02.2011 № 2989VI обрана на посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.01.2024 № 173/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивач була звільнена з посади судді ВССУ у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії ВССУ ОСОБА_2 від 23.01.2024 № 10-к позивач відрахована зі штату суду 23.01.2024.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 23.01.2024 № 173/0/15-24 стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, складає 23 роки 9 місяців 2 дні.

02.02.2024 позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подані заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також документи, передбачені пунктом 2 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1.

Рішенням органу Пенсійного фонду № 33 позивачу з 24.01.2024 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50%, виходячи зі стажу роботи суддею 20 років 4 місяці 11 днів.

29.02.2024 позивач через електронний портал Пенсійного фонду України звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просила роз`яснити, на якій підставі у її стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, не зараховано три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді. Також позивач просила орган Пенсійного фонду надати їй копію рішення № 33 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За результатами розгляду звернення позивача від 29.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 14.03.2024 № 9329-8448/М-02/8-2600/24 повідомило позивача про те, що при призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи судді не було зараховано періоди роботи: юрисконсультом Орендного підприємства «Харківська фармацевтична фабрика», консультантом Ватутінського районного суду міста Києва, провідним спеціалістом, головним спеціалістом відділу організаційного забезпечення діяльності судів та проведення судової реформи Київського міського управління юстиції. Зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання обчислено вірно відповідно до норм чинного законодавства та наданих документів.

Також до листа від 14.03.2024 № 9329-8448/М-02/8-2600/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві в якості рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання доданий протокол призначення від 11.03.2024 № 33.

Позивач вважаючи вищевказані дії відповідача щодо незарахування до стажу роботи, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права протиправними звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права є протиправною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

На підставі вищевикладеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справах № 713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі № 522/5168/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 420/1234/19, від 28 серпня 2023 року у справі № 360/6255/21.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Вищої ради правосуддя від 23.01.2024 № 173/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку» позивач була звільнена з посади судді ВССУ у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На час призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VII).

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № № 41-45, ст. 529; 2015 р., № № 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини 1 статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 05.08.2018, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» статтю 137 Закону № 1402-VIII було доповнено частиною другою наступного змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки стаж роботи Позивачки на посаді судді становить більше ніж 20 років (при достатніх 10), то до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховується також стаж роботи за спеціальністю 3 (три) роки.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII, який був чинний на момент видання Президентом України Указу від 21.04.2003 № 346/2003 про призначення позивача суддею Солом`янського районного суду міста Києва, на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Стаж позивача за юридичною спеціальністю, наявність якого була необхідна для призначення її на посаду судді підтверджується записами у її трудовій книжці.

Так, у період до видання Президентом України Указу від 21.04.2003 № 346/2003 про призначення позивача на посаду судді вперше позивач працювала: з 08.04.1996 по 24.03.1998 юристконсультом Орендного підприємства «Харківська фармацевтична фабрика», з 12.10.2000 по 31.01.2001 консультантом Ватутінського районного суду міста Києва; з 01.02.2001 по 12.05.2003 провідним та головним спеціалістом відділу організаційного забезпечення діяльності судів та проведення судової реформи Київського міського управління юстиції.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, стажу роботи за спеціальністю 3 роки і врахування органом пенсійного фонду для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 498/337/17, від 20 квітня 2021 року у справі № 344/5707/19, від 30 березня 2023 року у справі № 280/2167/21.

Крім того, згідно з правовою позицією, яка неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21), стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 23.01.2024 № 173/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку» загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 23 роки 9 місяців 2 дні, з яких: стаж роботи на посаді судді 20 років 9 місяців 2 дні; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді 3 роки.

У той же час, всупереч викладеному стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю три роки, вимога якого була визначена статтею 7 Закону № 2862-XII, органом Пенсійного фонду України до стажу судді, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не зарахований.

Вирішуючи питання щодо належності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві як відповідача у вказаній справі суд першої інстанції виходив з наступного.

У матеріалах справи наявне рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, визначеного за принципом екстериторіальності, про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивача по особовому рахунку № 33 від 14.03.2024 за заявою позивача від 05.03.2024.

У той же час, у межах даної справи зазначене рішення позивачем не оскаржується.

Згідно з позовною заявою позивачем оскаржуються дії Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо незарахування при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 3 (трьох) років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) за її заявою від 02.02.2024.

В обґрунтування належності відповідача позивачем зазначено, що 29.02.2024 вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просила надати рішення № 33 про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання, прийнятого за заявою від 02.02.2024. За результатами розгляду її заяви Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надало позивачеві протокол призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, якій у графі «орган ПФУ» міститься текст «Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві».

Інших документів, які містять відомості про суб`єкта, що приймав рішення про призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за її заявою від 02.02.2024 відповідачем позивачу не надано.

У заяві від 29.02.2024 позивач також просила роз`яснити, на якій підставі у її стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, не зараховано три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Вказану заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві та листом від 14.03.2024 № 9329-8448/М-02/8-2600/24 повідомило позивача про те, що до стажу роботи на посаді судді та для визначення відсотків суддівської винагороди судді, не зараховано періоди роботи: юрисконсультом Орендного підприємства «Харківська фармацевтична фабрика»; консультантом Ватутінського районного суду м. Києва; провідним спеціалістом, головним спеціалістом відділу організаційного забезпечення діяльності судів та проведення судової реформи Київського міського управління юстиції та зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання обчислено вірно відповідно до норм чинного законодавства та наданих документів.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права є протиправною.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.05.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна