Справа № 560/5186/25
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5186/25
УХВАЛА

26 травня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІШЕСЛА" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІШЕСЛА" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.07.2024 №19945/2201-0701 в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 120953,00 грн за грудень 2019 року, заниження податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 555297,00 грн за грудень 2021 року та пропорційно за штрафними санкціями в сумі 67609,23 грн, від 31.07.2024 №19940/2201-0701 в частині штрафних санкцій на суму 134003,50 грн по розрахунках коригування від 06.12.2022 №5, від 19.12.2022 №38, від 16.03.2023 №47, від 17.03.2023 №55, від 17.03.2023 № 56.

Відповідач подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач зазначив, що позивач оскаржував вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Відповідач також вказав, що позивач після отримання рішення ДПС України, прийнятого за результатом розгляду його скарги, пропустив місячний строк звернення до суду. Крім цього, позивач також звернувся з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Ухвалою від 08.05.2025 Хмельницький окружний адміністративний суд залишив без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІШЕСЛА".

На виконання вимог ухвали позивач надав заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду, в якій зазначив, що дійсно 19.08.2024 ТОВ "ІШЕСЛА" подало скаргу до Державної податкової служби України на оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Однак рішення ДПС України від 04.10.2024 №30113/6/99-00-06-01-01-06, яким податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення, ТОВ "ІШЕСЛА" не отримувало. У відповідь на адвокатський запит ДПС України надала копію рішення від 04.10.2024 №30113/6/99-00-06-01-01-06 та форму №119 "Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, видачу поштового переказу" до поштового відправлення №158. З означеного документу вбачається, що до нього від руки була вписана дата 21.10.2025 та прізвище " ОСОБА_1 ", відсутні відмітки про вручення, а також про спосіб вручення (особисто, згідно з заявою/договором вкладено до абонентської скриньки, за довіреністю), відсутній підпис про отримання.

Позивач зазначив, що у ТОВ "ІШЕСЛА" не рахуються працівники з прізвищем " ОСОБА_1 ". Так, поштове відправлення №158 адресоване ДПС України для ТОВ "ІШЕСЛА" 21.10.2024 отримав ОСОБА_2 , який перебував у іншій частині свого приміщення, яке не було у користуванні ТОВ "ІШЕСЛА", а працівники ТОВ "ІШЕСЛА" були відсутні у своєму офісі. Отримавши поштове відправлення №158, останній мав намір його передати для ТОВ "ІШЕСЛА". Однак в силу особистих обставин та заклопотаності забув передати лист за призначенням. Переглядаючи свої документи, 06.05.2025 ОСОБА_2 виявив отриманий лист №158 і 09.05.2025 передав його директору ТОВ "ІШЕСЛА" ОСОБА_3 .

За таких умов, позивач вважає, що фактично отримав поштове відправлення №158 адресоване ДПС України для ТОВ "ІШЕСЛА" лише 09.05.2025.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та / або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 Верховний Суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №1640/2885/18 (провадження № К/9901/20715/19) пункт 56.19 статті 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

Такий висновок також сформований в постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №300/2318/21 (провадження №К/9901/43263/21).

Предметом оскарження у цій адміністративній справі є податкові повідомлення-рішення від 31.07.2024 №19945/2201-0701 та від 31.07.2024 №19940/2201-0701, які позивач оскаржив до ДПС України в адміністративному порядку. Вказані податкові повідомлення-рішення за результатами розгляду скарги рішенням ДПС України від 04.10.2024 №30113/6/99-00-06-01-01-06 залишені без змін.

Вказане рішення ДПС України було отримано позивачем 21.10.2024, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №158.

Разом з тим, 29.11.2024 позивач звертався до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою про оскарження податкових повідомлень-рішень від 31.07.2024 №19945/2201-0701 та від 31.07.2024 №19940/2201-0701.

Ухвалою від 06.03.2025 у справі №560/17836/24 Хмельницький окружний адміністративний суд залишив без розгляду адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ІШЕСЛА" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 31.07.2024 №19945/2201-0701 та №19940/2201-0701.

Позивач повторно звернувся до суду з цим позовом 01.04.2025.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 у справі №9901/601/19 (11-49заі20) звернула увагу на те, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. Поважними визнаються обставини, які об`єктивно є непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що змінюється в часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства").

У рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч.2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і у порядку, визначеному процесуальним законом. Отже, конституційне право особи на звернення до суду кореспондує з обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

В матеріалах справи містяться копії рішення від 04.10.2024 №30113/6/99-00-06-01-01-06 та форми №119 "Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, видачу поштового переказу" до поштового відправлення №158 з відміткою про дату вручення поштового відправлення 21.10.2024.

Окрім того, додані відомості з сайту АТ "Укрпошта" про доставку поштового відправлення за трек номером 158, які також засвідчують, що це відправлення вручено адресату - 21.10.2024.

У заяві про поновлення процесуального строку, позивач зазначив, що поштове відправлення №158 адресоване ДПС України для ТОВ "ІШЕСЛА" 21.10.2024 отримав ОСОБА_2 , який перебував у іншій частині свого приміщення, яке не було у користуванні ТОВ "ІШЕСЛА", а працівники ТОВ "ІШЕСЛА" були відсутні у своєму офісі. Отримавши поштове відправлення №158, останній мав намір його передати для ТОВ "ІШЕСЛА". Однак в силу особистих обставин та заклопотаності забув передати лист за призначенням. Переглядаючи свої документи, 06.05.2025 ОСОБА_2 виявив отриманий лист №158 і 09.05.2025 передав його директору ТОВ "ІШЕСЛА" ОСОБА_3 .

Водночас суд звертає увагу, що у постанові від 09.10.2018 у справі №820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Згідно з пунктом 94 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, порядок доставки поштових відправлень тощо юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та цих Правил. Прості та рекомендовані поштової відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам можуть доставлятись з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватись в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

Відповідно до абзацу 1 пункту 102 цих Правил в об`єкті поштового зв`язку вручаються рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, не вручені адресатам під час доставки додому.

Згідно вказаних Правил загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення не передбачає вчинення підпису та зазначення прізвища одержувача власноручно, а не працівником поштового зв`язку. Лише якщо повідомлення про вручення поштового відправлення містить позначки "Судова повістка", "Вручити особисто", то в такому випадку від одержувача вимагається проставлення особистого підпису та зазначення свого прізвища на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд зазначає, що непогодження позивача з отриманням чи неналежним отриманням поштового відправлення після передачі такого відправлення до оператора поштового зв`язку відправником, є в свою чергу відносинами позивача та оператора поштового зв`язку, оскільки контролюючим органом повною мірою дотримав порядок надіслання та вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги в порядку адміністративного оскарження.

Водночас, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про їх порушення не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі №186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18.

В свою чергу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 640/20314/20 (постанова від 02.12.2021), досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, при цьому такі обставини повинні бути підтверджені належним чином.

Тому суд, оцінивши подану заяву позивача про поновлення процесуального строку звернення до суду, вважає, що позивач не навів об`єктивних підстав, які б унеможливили звернення до суду у межах встановленого процесуального строку. Причина пропуску строку звернення до суду з позовом, зазначена позивачем, не є об`єктивно непереборною, не пов`язана із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, тому є неповажною.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк для усунення недоліків позову. Недоліки позову можуть бути усунуті позивачем шляхом зазначення інших підстав поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 121, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

Продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю "ІШЕСЛА" строк залишення позовної заяви без руху на 10 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддя О.Л. Польовий