Справа № 420/1200/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/1200/24

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

повний текст судового рішення

складено 30.01.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК» до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК» з позовною заявою до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови ПШ №058656 від 18.12.2023 року про накладення адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач неправомірно застосував норму матеріального права, яка передбачає відповідальність встановлену абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» з огляду на те, що дана норма передбачає відповідальність виключно до автомобільних перевізників, а в даному випадку позивач не мав статус автомобільного перевізника під час здійснення господарської операції з перевезення вантажів 24.10.2023 року, а також відповідач під час винесення спірної постанови невірно обрахував гранично допустимий обсяг навантаження в залежності від категорії та типу причепу, що призвело до застосування невідповідної норми матеріального права.

З відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме здійснення перевезень вантажу з перевищенням встановлених законодавством вагових норм, оскільки загальна вага транспортного засобу склала 50 тон при дозволених 40 тон, перевищення склало 25%, а також перевищення навантаження на здвоєну вісь склало 21 тонну при допустимому 18 тон, відсоток перевищення склав 16,6%, відповідальність за що передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідач вказує, що у аналізу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 на спеціалізований напівпричіп/напівпричіп-контейнеровоз KRONE, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вбачається, що вказаний напівпричіп призначений для перевезення вантажу та контейнерів, при цьому відомості щодо переобладнання вказаного напівпричепу для перевезення змінного кузова в особливих примітках зазначеного свідоцтва відсутні, а доказів того, що зазначений напівпричіп перевозив змінний кузов позивачем не надано. Відповідач зазначає, що відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка не надавалась водієм транспортного засобу під час проведення перевірки 24.10.2023 року та була в нього відсутня, що зафіксовано у акті проведення перевірки від 24.10.2023 року №АР017648.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК» (вул. Солдатська, буд. 56, кв. 16, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25001, ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (пл. Бориса Дерев`янка, буд. 1, каб. 203, м. Одеса, 65008, ) про визнання протиправною та скасування постанови ПШ №058656 від 18.12.2023 року про накладення адміністративно-господарського штрафу - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ058656 від 18.12.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК» у сумі 34 000,00 грн.

Стягнуто з Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (пл. Бориса Дерев`янка, буд. 1, каб. 203, м. Одеса, 65008, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК» (вул. Солдатська, буд. 56, кв. 16, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25001, ) сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

На вказане рішення суду Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі №420/1200/24 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.10.2023 року о 00.50 год. посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області за місцем перевірки: а/д М 14 Одеса-Мелітополь 21 км + 700 м, згідно направлення на перевірку від 19.10.2023 року №43/В, здійснено перевірку транспортного засобу марки MAN/KRONE, реєстраційний номер НОМЕР_3 / НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР017648, яким встановлено, крім іншого, порушення абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, здійснення перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством вагових норм понад 20% але не більше 30%, так як загальна вага транспортного засобу склала 50 тон при дозволених 40 тон, а також перевищення навантаження на здвоєну вісь, так як навантаження складало 21 тонну при допустимому 18 тон.

На підставі акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР017648 від 24.10.2023 року відповідно до зазначених порушень Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ058656 від 18.12.2023 року, якою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34 000 грн.

Позивач не погоджуючись з вищезазначеною постановою звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт» і не може нести відповідальність, передбачену частиною 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.1, пп.1, 3 п.4, пп.57 п.5 «Положення про Державну службу з безпеки на транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Основними завданнями Укртрансбезпеки є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, проводить перевірку транспортно-експедиційної документації на здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з вимогами п.15 «Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі)», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з вимогами ст.1, ч.3, 14 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до вимог п.8 «Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з положеннями ст.2 Закону України «Про автомобільний транспорт» законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Завданнями законодавства з питань перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом є: визначення основних правових та організаційних основ державного регулювання у сфері перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; установлення вимог до перевізників, водіїв та транспортних засобів щодо забезпечення безпеки перевезень та екологічної безпеки; визначення системи державного контролю, прав, обов`язків та відповідальності державних органів виконавчої влади та перевізників за порушення міжнародних договорів та законодавства України.

Відповідно до вимог п.22.5 «Правил дорожнього руху» рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують зовнішніх габаритів: ширина: 2,6, сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху 3,75; висота від поверхні дороги: 4, транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, на маршрутах, встановлених Агентством відновлення, Укртрансбезпекою, Національною поліцією 4,35; довжина: вантажного автомобіля 12, автопоїзда 22, автомобіля (тягача) з напівпричепом 18,75, маршрутного транспортного засобу 18,75; виступ вантажу за задній габарит транспортного засобу 2; фактичної маси: вантажні автомобілі: двовісний автомобіль 18 14; трьохвісний автомобіль 25 (26)* 21; чотирьохвісний автомобіль 32 24, чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38 24; комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 24; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 24; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 24; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 24; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 24; автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40 24; навантаження на вісь: на одинарну вісь 11,5 7; на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11,5 7; від 1 до 1,3 метра 16 10; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 10,5; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19 11,5; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни 23 11,5; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 11,5. На строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21 13, понад 1,3 до 1,4 метра 24 14.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».

Згідно положень п.4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Таким чином, водій транспортного засобу у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень повинен мати при собі дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України.

Відповідно до вимог абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема в даному випадку дозволу у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень, до осіб, які здійснюють їх перевезення, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Враховуючи підстави позову та доводи учасників справи в цій справі суди мають з`ясувати чи був позивач в момент указаної перевірки дійсним автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд вже сформував правовий висновок у подібних правовідносинах щодо застосування положень статті 48 Закону №2344-III в контексті реалізації повноважень Укртрансбезпеки щодо притягнення суб`єктів господарської діяльності до адміністративної відповідальності, який викладено у постановах від 06 вересня 2023 року справі №120/5064/22, від 16 серпня 2023 року у справі №160/12371/22, від 19 жовтня 2023 року у справі №640/27759/21. Висновки, у вказаних справах є релевантними до обставин цієї справи, колегія суддів не бачить підстав для відступу від них і надалі зауважує таке.

Так, Верховний Суд, проаналізувавши наведені положення законодавства у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема, до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

За висновком Верховного Суду у справі №640/27759/21 тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

У постанові від 22 лютого 2023 року у справі №240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 23 серпня 2023 року у справі №600/1407/22-а та від 12 жовтня 2023 року у справі №280/3520/22.

Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні визначають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Отже, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

При цьому, відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, товарно-транспортна накладна (ТТН) - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб - вантажний спеціалізований контейнеровоз марки МАН, державний номерний знак НОМЕР_4 , перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК», а спеціалізований причіп - спеціалізований контейнеровоз марки KRONE, державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуває у власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та НОМЕР_1 .

01.01.2022 року орендодавець - ТОВ «ВИВЕК» та орендар - ФОП ОСОБА_2 уклали договір оренди вантажного автомобіля, причіпа, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння наступне майно, зокрема, вантажний автомобіль марки МАН, державний номер НОМЕР_4 , модель TGA 26.400, рік випуску 2014; термін оренди складає 2 роки з 01.01.2022 року до 31.12.2023 року.

24.07.2020 року ТОВ «ЄВРОМЕТ-МИКОЛАЇВ» (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (перевізник) уклали договір перевезення ЄММ-854/20, відповідно до умов якого перевізник зобов`язується на підставі та в строк, встановлений заявкою, доставити ввірений йому вантаж до місця призначення, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість.

Згідно положень ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до вимог ч.1 ст.50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

На підставі договору перевезення ЄММ-854/20 від 24.07.2020 року складено заявку на перевезення вантажу від 23.10.2023 року, відповідно до якої перевізником є ФОП ОСОБА_2 .

Крім того, на підтвердження виконання вказаної заявки до суду позивачем надано акт надання послуг №49 від 25.10.2023 року, рахунок на оплату №49 від 25.10.2023 року та товарно-транспортну накладну №000019274 від 23.10.2023 року, відповідно до якої автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 , водій - ОСОБА_1 , замовник та вантажовідправник - ТОВ «ЄВРОМЕТ-МИКОЛАЇВ», а вантажоодержувач - ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС».

Згідно з вимогами ч.1 ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1, ч.1 ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно з вимогами п.1.10, 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

З урахуванням зазначеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК» в даному випадку не є автомобільним перевізником і як наслідок не повинно нести відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів.

З у рахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що уповноважені посадові особи Укртрансбезпеки необґрунтовано склали матеріали перевірки відносно позивача як автомобільного перевізника вантажу.

Відповідач зазначає, що товарно-транспортна накладна, яку позивачем надано разом з позовом до суду, не надавалась водієм транспортного засобу під час проведення перевірки 24.10.2023 року та була у нього відсутня, що зафіксовано у акті проведення перевірки від 24.10.2023 року №АР017648 та стало підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу за постановою ПШ №058655 у зв`язку з відсутністю на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: товарно-транспортної накладної.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 затверджені «Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», згідно з якими товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ВИВЕК» не погодилося з постановою ПШ №058655 від 18.12.2023 року про накладення адміністративно-господарського штрафу та звернулося до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 року у справі №420/1198/24, що набрало законної сили на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 року, визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті ПШ №058655 від 18.12.2023 року про накладення адміністративно-господарського штрафу щодо товариства з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК».

Одеський окружний адміністративний суд в рішенні від 03.06.2024 року у справі №420/1198/24 прийшов до висновку, що ТОВ «ВИВЕК» у спірних правовідносинах не мало статусу автомобільного перевізника, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку з чим відповідач протиправно застосував до позивача адміністративно - господарський штраф згідно абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з вимогами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИВЕК» в даному випадку не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», тому відповідач безпідставно прийняв постанову №ПШ058656 від 18.12.2023 року про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34 000 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Суд не надає оцінки доводам позивача, що відповідач під час винесення спірної постанови невірно обрахував гранично допустимий обсяг навантаження в залежності від категорії та типу причепу, що призвело до застосування невідповідної норми матеріального права, оскільки ТОВ «ВИВЕК» не є перевізником, тобто не є суб`єктом спірних правовідносин, тому не може нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, суб`єктом яких є саме перевізник.

Суд враховує, що ТОВ «ВИВЕК» 07.12.2023 року направило поштою на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті письмові пояснення, в яких просило не застосовувати адміністративно-господарський штраф з огляду на те, що воно не було автомобільним перевізником у розумінні ЗУ «Про автомобільний транспорт», про що надано наступні документи: копію акту рейдової перевірки серія АР №017648 від 24.10.2023 року; копію акту про перевищення нормативних вагових параметрів №0071816 від 24.10.2023 року; довідку про результати здійснення вагового контролю №0062830 від 24.10.2023 року; копію акту рейдової перевірки серія АР №017647 від 24.10.2023 року; копію договору оренди транспортних засобів №б/н від 01.01.2022 року; належним чином завірену копію свідоцтва про державну реєстрацію транспортних засобів; копію товарно-транспортних накладних №000019274 від 23.10.2023 року та №000019275 від 23.10.2023 року; завірену копію договору на перевезення вантажів №ЄММ-854/20 від 24.07.2020 року (разом із заявкою на перевезення від 23.10.2023 року); копію акту наданих послуг з перевезення вантажів №49 від 25.10.2023 року.

При цьому, апелянт зазначає, що у вкладенні цього листа були відсутні додатки 5, 7, 8 9, про що складено акт від 15.12.2023 року №1.

Разом з цим, колегія суддів критично оцінює такі доводи відповідача, оскільки на підтвердження надіслання вказаних документів позивач надав до суду першої інстанції опис вкладення до цінного листа з повідомленням про вручення поштового відправлення Укрпошти від 07.12.2023 року.

Відповідно до вимог п.17 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.

Тобто, наданий опис вкладення до цінного листа з повідомленням про вручення поштового відправлення Укрпошти від 07.12.2023 року є належним доказом відправлення вказаних документів відповідачу.

Крім того, позивач надав роздруківку з сервісу «Gmail» про надіслання зазначених документів на адресу електронної пошти відповідача 07.12.2023 року.

Під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів, які спростовують встановлені вище факти.

Згідно з вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова відповідача №ПШ058656 від 18.12.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача у сумі 34 000,00 грн. є необґрунтованою та протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 року у справі №420/120/24 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до вимог ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко