Справа № 420/6744/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6744/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання частково протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.09.2024 року №276 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією та відправлення його у військову частину Міністерства оборони України НОМЕР_2 ;

- визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2024р. №276 в частині пункту 16 про зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначення солдатом резерву 39 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Згідно з Постановою (довідкою № 15/3636) військово-лікарської комісії 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЛК) від « 06» вересня 2024 року рядовий ОСОБА_1 , 1971 року народження, на підставі статей 39-8, 54-В графи II, графи ТДВ Розкладу хвороб Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, визнаний придатним до військової служби. На підставі названої постанови ВЛК позивач призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу, що зазначено в довідці № 15/3636 від « 06» вересня 2024 року, у військовому квитку та обліково-послужній картці в якій зазначено наказ №276 від 06.09.24 (копії додаються). Відповідно до Довідки В/Ч НОМЕР_2 від 20.09.2024р. №3177 солдат ОСОБА_1 зарахований на військову службу у військову частину Міністерства оборони України НОМЕР_2 3 08.09.2024р. (копія додається). Тобто на підставі Постанови (довідки № 15/3636) військово-лікарської комісії 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 від « 06» вересня 2024 року позивач призваний на військову службу у Збройні Сили України. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року № 420/28819/24 (копія додається) визнано протиправною та скасовано постанову Військово-лікарської комісії 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЛК) про ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби, оформлену довідкою від 06 вересня 2024 року № 15/3636. Зобов`язано Військово-лікарську комісію 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення щодо визначення ступені придатності до військової служби у відповідності до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402. Таким чином підставу для призову позивача до військової служби - рішення ВЛК - скасовано, тому індивідуальні акти, що ґрунтуються на ньому, є протиправним внаслідок їх необґрунтованості, безпідставності. Тобто на день винесення оскаржуваних рішень об`єктивно Позивач не визнаний придатним до проходження військової служби за станом здоров`я тому не може нести військовий обов`язок згідно із законодавством.

Ухвалою від 24.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України.

Ухвалою суду від 21.05.2025 повторно витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчену копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.09.2024 року №276 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією та відправлення його у військову частину Міністерства оборони України НОМЕР_2 (наказ (витяг з наказу) про призов ОСОБА_1 на військову службу).

На виконання вищезазначеної ухвали 26.05.2025 до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла копія витребуваного доказу.

Також 26.05.2025 до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на адміністративний позов.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 162 КАС України Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 2 статті 175 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Ухвалою судді від 24.03.2025 відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов, який сплинув 10.04.2025 (24.03.25 копію ухвали доставлено в електронний кабінет відповідача).

При цьому відповідач просить визнати причини пропуску процесуального строку на подачу відзиву та доказів поважною, поновити процесуальний строк на подачу відзиву на позов, зважаючи на проведення ІНФОРМАЦІЯ_3 заходів (першочергових), а саме мобілізації громадян України, а також відсутність фахівців у галузі права (помічника начальника з правової роботи), та наявність тільки однієї одиниці-працівника ЗСУ (юрист), великого навантаження судовими справами, адвокатськими запитами, тощо, та у зв`язку із тимчасовими перебоями через планові технічні роботи в роботі системи у лютому березні 2025 року, та пошуком інформації серед інших матеріалів щодо позивача.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, незважаючи на те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України), подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частина четверта статті 159 КАС України) як і доводити правомірність свого рішення. Суд не наділений процесуальними важелями впливу на учасників процесу, щоб змусити їх, в тому числі суб`єкта владних повноважень, вчиняти вказані дії.

Відповідно до положень частини четвертої статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Вказана норма, не містить імперативних приписів щодо дій суду в разі неподання суб`єктом владних повноважень відзиву. В той же час ця норма наділяє суд повноваженнями на власний розсуд вирішувати як діяти в зазначеній ситуації.

Отже, пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень під час розгляду справи в даному випадку не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного подання відзиву до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом чи судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, в межах кожної конкретної справи, суд повинен надати оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного надання відзиву до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Реалізація відповідачем права на подання відзиву в рамках строку залежить виключно від нього самого. Відповідач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на подання відзиву в межах відведених судом строків, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку на подання відзиву поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що відповідач, який заперечує проти адміністративного позову, не в змозі зробити це внаслідок незалежних від нього обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Таких обставин належними доказами відповідачем не доведено.

Водночас суд роз`яснює, що такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При цьому суд оцінює докази за внутрішнім переконанням та не зобов`язаний приймати те чи інше рішення залежно від процесуальних дій учасників сторін. З цих мотивів неподання відзиву не є безумовною підставою для задоволення позову.

Аналогічна позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 826/13340/17, від 25 травня 2023 року по справі №640/4421/19 тощо.

З огляду на вищевикладене, справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162, ч. 2 ст. 175 КАС України.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває з 29.11.1991 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно військового квитка НОМЕР_3 .

Згідно довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 № 15/3636 від 06.09.2024, проведено медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 6 вересня 2024 р. рядового ОСОБА_1 та встановлено діагноз: хронічний панкреатит Гіпертонічна хвороба І ст. з незначним порушенням функцій. На підставі ст. 39 В 54 В графи ІІ Розкладу хвороб НМОУ № 402-08 визнаний придатним до військової служби.

На підставі зазначеної довідки наказом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.09.2024 року № 115 ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_2 .

Наказом т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 від 08.09.2024 № 276 (по стройовій частині) (п.16) солдата ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 23.07.2024 №470/2024 "Про продовження строку проведення загальної мобілізації", зарахувати до списків частини поставити на всі види забезпечення, та призначити солдатом резерву 39 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , та вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків, тарифний розряд 1.

Підстава: поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_8 від 07.09.2024 № 6041.

Рішенням ООАС від 27.12.2024 по справі № 420/28819/24, яке набрало законної сили 28.01.2025, визнано протиправною та скасовано постанову Військово-лікарської комісії 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЛК) про ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби, оформлену довідкою від 06 вересня 2024 року № 15/3636; зобов`язано Військово-лікарську комісію 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення щодо визначення ступені придатності до військової служби у відповідності до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Отже, представник позивача, зважаючи на те, що оскільки підставу для призову позивача до військової служби - рішення ВЛК - скасовано, тому індивідуальні акти, що ґрунтуються на ньому, є протиправним внаслідок їх необґрунтованості, безпідставності. Тобто на день винесення оскаржуваних рішень об`єктивно позивач не визнаний придатним до проходження військової служби за станом здоров`я, тому не може нести військовий обов`язок згідно із законодавством.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Зі змісту положень статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вбачається, що призову на військову службу під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, які, з-поміж іншого, визнані придатними до військової служби за станом здоров`я відповідно до висновку військово-лікарської комісії.

Частина п`ята статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає, що особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Питання медичного огляду регулюється розділом ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення №402, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункти 1.1. Розділу ІІ Положення № 402 передбачають, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності, зокрема, до військової служби, з винесенням письмового висновку (постанови).

Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

На ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І, пункту 1.4 глави І розділу ІІ Положення №402.

Строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 4 днів.

За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 14 днів (підпункт 2.8.6 глави 2 розділу І Положення № 402).

Відповідно до п. 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я.

Відомості про результати проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи) призовниками, військовозобов`язаними та резервістами вносяться до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у встановленому законодавством порядку.

Згідно з п.3.1 глави 3 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП.

Відомості з направлення, сформованого за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилаються до інформаційно-комунікаційної системи «Медична інформаційна система Збройних Сил України» шляхом електронної інформаційної взаємодії.

Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.

ВЛК при ТЦК та СП заводить на кожного військовозобов`язаного картку обстеження та медичного огляду у паперовій формі за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності. Картка обстеження та медичного огляду скріплюється печаткою закладу охорони здоров`я (установи), в якому ця ВЛК проводить медичні огляди.

Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей (пункт 3.1. глави 3 Розділу ІІ Положення №402).

З п. 3.4 глави 3 розділу ІІ вбачається, що перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями.

Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.

Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов: "Придатний до військової служби"; "Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)"; "Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку" (пункт 3.8. Розділу ІІ Положення №402).

Під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу, інші постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП, на особливий період оформлюються довідкою військово-лікарської комісії у трьох примірниках.

Копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження того, що під час медичного обстеження позивача військово-лікарською комісією здійснювалися дії, передбачені главою 3 розділу ІІ Положення № 402, та на підставі яких прийнято постанову, оформлену довідкою від 6 вересня 2024 № 15/3636 про визнання придатним позивача до військової служби, тобто ВЛК не доведено правомірності свого рішення, а також зважаючи на ненадання відзиву на позов, не надання до суду витребуваних ухвалами документів, суд у справі № 420/28819/24 дійшов висновку, що постанова Військово-лікарської комісії 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлена довідкою від 6 вересня 2024 № 15/3636 про визнання позивача придатним до військової служби є протиправною та підлягає скасуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Так, преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Частиною четвертою статті 78 КАС України установлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд враховує, що преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Попри те, що суд не вправі надавати оцінку діям лікарів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК в межах дотримання процедури прийняття оскаржуваного висновку.

Вирішуючи спір, суд враховує принцип права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може бути наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».

При цьому згідно довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 № 15/3636 від 06.09.2024, проведено медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 6 вересня 2024 р. рядового ОСОБА_1 та встановлено діагноз: хронічний панкреатит, Гіпертонічна хвороба І ст. з незначним порушенням функцій. На підставі ст. 39 В 54 В графи ІІ Розкладу хвороб НМОУ № 402-08 визнаний придатним до військової служби.

Так, позивач у справі 420/28819/24 наголошуав, що маючи медичні показання та заявляючи лікарям ВЛК скарги на стан здоров`я, зокрема на задишку, серцебиття, надмірну втомлюваність, напади стеноскардії, що з`являються при незначному фізичному навантаженні і супроводжуються порушеннями геподинаміки, больові симптоми в області шлунково-кишкового тракту, позивач не був оглянутий кардіологом, гастроентерологом тощо. Огляд психіатром, оториноларингологом (ЛОР) був формальним. При цьому терапевт та хірург зазначили про наявність підстав у позивача для подальшого медичного обстеження. Фактично також були проігноровані скарги позивача на рівень артеріального тиску вище 140 мм рт.ст. Таким чином, порушена процедура проведення медичного огляду.

У даній справі суд констатує, що висновок суб`єкта владних повноважень за результатами проведеного медичного огляду позивача міг бути іншим, за умови дотримання суб`єктом владних повноважень процедури, визначеної Положенням № 402.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі по тексту Закон України № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

З існуючого на момент виникнення спірних правовідносин правового регулювання вбачається, що проходження медичного огляду та встановлення придатності до військової служби є обов`язковими умовами, без дотримання яких призов особи на військову службу є неможливим.

Отже, для призову особи на військову службу під час мобілізації необхідно встановити придатність військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби.

Відтак, за відсутності доведення факту придатності ОСОБА_1 до військової служби, оскільки в судовому порядку довідка ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 № 15/3636 від 06.09.2024 визнана протиправною та скасована, призов його на військову службу та подальше направлення для проходження військової служби до військової частини є протиправними.

Суд дотримується позиції, що протиправні дії не можуть спричиняти правомірних наслідків, а обов`язок доведення придатності особи до військової служби лежить на суб`єкті владних повноважень. Інший підхід суперечив би принципам, які відрізняють суди адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд керується також ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд усвідомлює, що питання мобілізації та призову на військову службу є надзвичайно важливими та чутливими темами в умовах введеного на території України воєнного стану та браку мобілізаційних ресурсів.

Проте, зазначені обставини не можуть бути виправданням порушень, які відбулися в спірних правовідносинах.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне присудити позивачу понесені ним судові витрати з урахуванням розсуду спору відповідно до положень ч.8 ст.139 КАС України, - за рахунок асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, з порушенням права, яке потребувало судового захисту, в першу чергу пов`язано прийняття неправомірного наказу про призов на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2024р. №276 в частині пункту 16 є похідним наслідком такого призову.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання частково протиправними та скасування наказів задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.09.2024 № 115 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу за загальною мобілізацією та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Визнати протиправними та скасувати наказ ТВО командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2024 № 276 в частині пункту 16 про зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначення солдатом резерву 39 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк