Справа № 160/9549/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2025 рокуСправа №160/9549/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
01 квітня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, у якому позивач просить:
- визнати протиправною відмову Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради у оформлені та видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;
- зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради взяти на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщену особу, оформити і видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внести відповідні відомості в Єдину шформащйну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.
В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що у зв`язку з активними бойовими діями він вимушено покинув своє місце проживання у м. Судак АР Крим, перемістився до м. Дніпро та з метою реєстрації як внутрішньо переміщенної особи звернувся до відповідача з відповідною заявою. Проте Центральним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради 20.11.2024 року надано лист № 15/3-1821, яким роз`яснено що оскільки ОСОБА_1 з 30 листопада 2020 року має зареєстроване місяце проживання у м. Дніпро у останнього відсутне право на отримання статусу ВПО. Не погоджуючись з такою позицією відповідача та вважаючи її протиправною ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
21.04.2025 року від Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради надійшов відзив проти позову. Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Вказує, що відповідно до п.2 Розділу VI Закону України від 05.11.2021 № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до набрання чинності цим Законом, підтверджується паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки. Документом, який підтверджує відомості про зареєстроване місце проживання особи після 01.12.2021, є витяг із реєстру територіальної громади.
Згідно інформації з Витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 з 30.11.2020 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно роз`яснень, наданих Міністерством соціальної політики України у листі від 19.08.2024 № 3684/0/290-24/56, у разі звернення особи, яка має зареєстроване місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, яка не входить до переліку територій, такій особі Довідка не видається та не оновлюється. На підставі вищезазначеного, рішенням Управління від 25.12.2024 №175 ОСОБА_1 відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
За наведених обставин Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради вважає, що при розгляді заяви ОСОБА_1 не було допущено протиправних дій та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.
23.05.2025 року засобами поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив. Позивач вважає доводи відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають положенню чинного законодавства, у зв`язку з чим наполягає на задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
23.12.2024 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернувся ОСОБА_1 з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Згідно зазначеної у заяві інформації, позивач перемістився до м.Дніпро 17.08.2022, останнім задекларованим/ зареєстрованим місцем проживання вказав АДРЕСА_2 . До заяви Позивач додав: копію паспорта громадянина України номер НОМЕР_1 , виданий органом 1212, дата видачі 18.07.2018; копію витягу з реєстру територіальної громади від 26.09.2024 (згідно інформації заявник зареєстрований у м.Дніпро з 30.11.2020); копію паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл. 20.05.2004; копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно; копії домової книги; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копію довіреності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця; копію довідки про взяття на облік платника податків; копію повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця; копію листа від Державної фіскальної служби України; копії пасажирських митних декларацій (на 11 арк.); копії листів від Кримської митниці 2015 року, 2016 року, 2018 року; копію клопотання 4 від 04.12.2024; копію медичної картки (на 11 арк.).
20.11.2024 року Центральним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради розглянуто звернення позивача та надано відповідь № 15/3-1821. Листом повідомлено, що на підставі статті 1 ЗУ « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та пунктом 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014р. № 509 « Про облік внутрішньо переміщених осіб» проінформовано ОСОБА_1 , що він, як особа, що має зареєстроване місце проживання на території міста Дніпра не має права на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.
25.12.2024 року Центральним управлінням Соціального захисту населення Дніпровської міської ради прийнято рішення № 175 «Про відмову у видачі довідки ОСОБА_3 » у зв`язку з відсутністю обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у взятті на облік, як внутрішньо переміщеної особи, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст. 46 Конституції України норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII(далі- Закон).
Відповідно до ст.1 Закону № 1706-VII від 20.10.2014 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Частинами 1-4 ст.4 Закону № 1706-VII від 20.10.2014 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.
Заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник).
Частиною сьомою статті 4 Закону №1706-VІІ обумовлено, що разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.
У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними устатті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.
У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними устатті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначенихстаттею 1 цього Закону(військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).
У передбаченому абзацом третім цієї частини випадку уповноважений орган, визначений частиною третьою цієї статті, зобов`язаний розглянути заяву про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, яке підписується керівником цього органу.
Приписами частини десятої статті 4 Закону № 1706-VІІвизначено, що заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо:
1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені устатті 1 цього Закону;
2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;
3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;
4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті;
5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.
Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.
Механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи передбачено Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 року (далі - Порядок №509).
Відповідно до абз.9 та 10 Пункту 2 Порядку№509 на отримання довідки мають право також студенти, учні професійно-технічних навчальних закладів, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.
Відповідно до п.3 Порядку №509 заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника: прізвище, ім`я та по батькові; громадянство; дата та місце народження; стать; відомості про малолітніх, неповнолітніх внутрішньо переміщених осіб, які прибули разом з ним (у разі необхідності); відомості про законних представників, які супроводжують малолітню дитину, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, та осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону; обставини, що спричинили внутрішнє переміщення; відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби; відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації; відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу); відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію.
Згідно з п.4 Порядку №509 у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).
Відповідно до пункту 8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення); 4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку; 5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.
Отже, з урахуванням зазначених норм законодавства, підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст.1 Закону №1706-VIІ, на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.
Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від12.09.2018 у справі №310/8280/16-а, у постанові від 06.03.2018 у справі №234/8701/17, у постанові від 22.11.2018 у справі № 265/3453/17.
У період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», внутрішньо переміщена особа для отримання довідки може звернутися до уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг).
Уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг приймає рішення та видає довідку внутрішньо переміщеній особі і реєструє заяву з формуванням електронної справи з використанням інформаційних систем Мінсоцполітики для включення інформації про внутрішньо переміщену особу до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
На отримання довідки мають право особи, житлові приміщення яких знищені або пошкоджені (до ступеня непридатного для проживання) внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що підтверджується відповідним актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), та неповнолітні діти, які отримали паспорт громадянина України, незалежно від наявності (відсутності) реєстрації місця проживання, якщо інформацію про них внесено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Починаючи з 1 серпня 2023 р. на отримання довідки мають право особи, які залишили або покинули своє місце проживання у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, та перемістилися з територій, на яких ведуться бойові дії, або з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, а також особи, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) житлове приміщення.
Згідно п. 3 Порядку №509 заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання.
Відповідно до п. 4 Порядку №509 під час подання заяви про взяття на облік заявник пред`являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.
У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію/декларації місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; копії документів, до яких вносилися відомості про місце проживання, або витяг з реєстру територіальної громади, або е-паспорт/е-паспорт для виїзду за кордон, які містять відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання (у тому числі виданих/сформованих на ім`я батьків (одного з батьків) або інших законних представників) або відомості щодо навчання на відповідних територіях; фотографії; відеозаписи тощо).
Пунктом 8 Порядку №509 встановлено, що заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли:
1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону;
2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;
3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення);
4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку;
5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.
Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Суд наголошує на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Принцип законності в Україні належить до переліку конституційних. Частина друга ст. 6, частина друга ст. 19, пункт 12 частини першої ст. 92 Конституції України передбачають, що органи державної влади та місцевого самоврядування діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України. Це означає, що виключно законом визначаються повноваження, організація та порядок діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування. Ці органи діють у відповідності до режиму, за яким їм дозволено тільки те, що передбачено законом.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2024 року у справі №340/4709/23.

Правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд оцінює на момент їх вчинення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.07.2021 року у справі №826/17810/18.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);

добросовісно (п. 5);

розсудливо (п. 6);

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).

Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.

Передусім суд констатує, що підстави для відмови у видачі довідки наявні у ч. 10 ст. ст. 4 Закону №1706-VII та п. 8 Порядку №509.

При цьому ч. 10 ст. ст. 4 Закону №1706-VII зобов`язує навести «обґрунтуванням такого рішення», а п. 8 Порядку №509 зобов`язує зазначити підстави для відмови.

Водночас, обґрунтування спірного рішення, як і підстави його прийняття в самому рішенні відсутні як такі. Відповідач лише навів дві норми права та перерахував подані документи, однак жодним чином не обґрунтував з яких саме підстав та чому приймає рішення відповідного змісту. Прикметно, що п. 8 Порядку №509 містить 5 підпунктів, однак відповідач не вказав конкретного підпункту у своєму рішенні.

Як наслідок, суд констатує цілковиту необґрунтованість спірного рішення, що є самодостатньою підставою для його прийняття.

Тим не менш, виходячи з завдання адміністративного судочинства та зважаючи на наявність в матеріалах справи формалізованої позиції відповідача, яка зумовила прийняття спірного рішення відповідного змісту, суд надає оцінку таким доводам.

В листі від 20.11.2024 року відповідач додатково до викладу спірного рішення акцентував увагу на адресі реєстрації місця проживання позивача у м. Дніпро та наданих роз`ясненнях Мінсоцполітики.

Суд зауважує, що листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі №440/170/20.

Отже, відповідач не повинен користуватися такими роз`ясненнями як самостійним аргументом, однак може перейняти викладену аргументацію як власну, однак діючи при цьому згідно принципу законності. Тобто, посилання на лист як на обґрунтування свого рішення є безпідставним.

Щодо викладеної підстави для відмови суд зауважує, що це питання врегульовано п. 4 Порядку №509. При цьому цей пункт не суперечить, а навпаки доповнює останній абзац п. 2 Порядку №509.

Так, в абзаці 18 п. 2 Порядку №509 осіб, які мають право на отримання довідки, вимоги щодо наявності зареєстрованого місця проживання на території, з якої відбулося переміщення, ця норма права не містить. Та обставина, що припинила існування норма права, яка прямо вказувала на можливість видачі довідки особам, в якої не співпадає зареєстроване місце проживання з місцем, з якого відбулося переміщення, за наявності відповідних умов, свідчить лише про те, що наявність таких умов більше не має спеціального значення, яке їм надавалося саме цією нормою права, яка припинила існування.

Проте, це жодним чином не врегульовує порядок поводження з особами, в яких наявна розбіжність адреси реєстрації місця проживання та адреси, з якої відбулося переміщення, такі обставини припинили бути врегульованими п. 2 Порядку №509. Проте, вони цілком врегульовані п. 4 Порядку №509.

Так, п. 4 та п. 8 Порядку №509 врегульовують спірні правовідносини наступним чином:

1) відсутність в документі, що посвідчує особу, відмітки про реєстрацію місця проживання на території, з якої відбулося переміщення, вимагає надання доказів на підтвердження певних обставин (абз. 2 п. 4 Порядку №509);

2) якщо відсутня і відмітка, і докази на підтвердження певних обставин, у видачі довідки належить відмовити (пп. 4 п. 8 Порядку №509);

3) якщо відсутня відмітка, однак докази на підтвердження певних обставин не підтверджують такі обставини, у видачі довідки належить відмовити (пп. 5 п. 8 Порядку №509).

Отже, вбачається цілком очевидне нормативно-правове врегулювання спірних правовідносин, за яких можливою є видача довідка ВПО особі, яка перемістилася з території, яка не є адресою державної реєстрації її місця проживання, що і мало місце в юридичній ситуації позивача.

Така розбіжність зумовлює потреби в дослідженні доказів на підтвердження факту проживання на території, з якої відбулося переміщення. Тобто, для цілей Порядку №509 адресу реєстрації місця проживання є спростовною презумпцією місця проживання особи.

Відповідач же фактично проігнорував зазначені нормативні положення законодавства.

Водночас, як вже зазначав суд, спірне рішення відповідача є повністю необґрунтованим. Навіть в листі від 20.11.2024 року відсутнє змістовне обґрунтування підстав для відмови, оскільки фактично йдеться лише про посилання на лист Мінсоцполітики.

При цьому визначальним є те, що відповідач фактично взагалі не досліджував надані позивачем докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку.

Як наслідок, відповідач наразі не реалізував наявну у нього публічно-владну управлінську компетенцію, оскільки прийняте рішення є результатом нездійснення обов`язкових юридично-значущих дій (перевірка наданих доказів).

Відповідно, наразі відсутні підстави і у суду здійснювати оцінку таких доказів, адже фактично це було б втіленням здійснення судом повноважень відповідача замість нього. Така оцінка може бути надана судом в ході перевірки оцінки, наданої відповідачем, однак оцінка суду не може бути першою та заміняти компетенцію суб`єкта владних повноважень, тому що являтиме собою втручання в дискреційні повноваження відповідача. Однак, таке втручання допускається після реалізації суб`єктом владних повноважень наявних у нього повноважень, а не шляхом вступу суду у відповідні правовідносини, заміняючи суб`єкта владних повноважень, який відповідне питання змістовно не досліджував.

З цих підстав суд констатує, що правові підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту (видати довідку) наразі відсутні, а заявлені позовні вимоги в цій частині є передчасними, в зв`язку з чим у їх задоволенні належить відмовити.

Водночас, з метою виконання завдання адміністративного судочинства та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про видачі довідки ВПО з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на вищевикладене позивачем доведено протиправність відмови Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, натомість відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної відмови.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір у розмірі 1211,20грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 25.12.2024р. № 175 про відмову у оформлені та видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Зобов`язати Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.12.2024 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради ( 49005, м. Дніпро, вул. Левка Лук`яненка, буд. 39/41, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук