Справа № 200/5181/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року справа №200/5181/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Бабіч С.І.), складеного в повному обсязі 25 жовтня 2024 року, у справі № 200/5181/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та про зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати пенсії позивачу за період з 01.02.2023 року по 30.06.2024 року в сумі 49879,47 грн - протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплатити позивачу пенсію за період з 01.02.2023 року по 30.06.2024 року в сумі 49879,47 грн на умовах та з урахуванням висновків суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01.02.2023 року по 30.06.2024 року в розмірі 49879 (сорок дев`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 47 копійок.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з пенсії за період з 01.02.2023 року по 30.06.2024 року в розмірі 49879 (сорок дев`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 47 копійок.

З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначав, що нарахована на виконання рішення суду доплата, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Крім того, вказано, що питання невиплати пенсії позивачу за період з 01.02.2023 року по 30.06.2024 року в розмірі 49879, 47 грн. охоплюється рішенням по справі № 200/1228/24

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/5181/24, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 (дата видачі - 25.08.2020 року, дійсний до 25.08.2030 року), РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач у даній справі перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

01.02.2023 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії за віком згідно з частиною 3 статті 114 Закону України № 1058- IV від 09.07.2003 року "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 08.02.2023 року № 30 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за частиною 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного пільгового стажу.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2023 року у справі № 200/1854/23 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 05.12.2023 року) даний позов було задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 30 від 08.02.2023 року, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача від 01.02.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до страхового і пільгового стажу періоду навчання у Селидівському гірничому технікуму з 01.09.1990 року по 24.05.1994 року і періодів роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_3 (вкладиш НОМЕР_4 ): з 08.12.1993 року по 09.02.1994 року, з 10.03.1994 року по 29.04.1994 року, з 31.05.1994 року по 28.07.1994 року, з 20.07.1995 року по 31.08.1995 року, з 27.06.1996 року по 15.09.1996 року, з 24.06.1997 року по 30.09.1997 року, з 21.07.1998 року по 05.10.1998 року, з 21.07.1999 року по 18.08.2002 року, з 05.09.2002 року по 30.11.2002 року, з 01.12.2002 року по 21.11.2003 року, з 09.02.2004 року по 02.07.2004 року, з 26.07.2004 року по 26.12.2006 року, з 28.12.2009 року по 28.02.2010 року, з 01.03.2010 року по 23.11.2010 року, з 10.06.2011 року по 16.10.2022 року, з урахуванням висновків суду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2023 року вказане рішення суду було залишено без змін.

25.12.2023 року на виконання рішення суду від 12.06.2023 року у справі № 200/1854/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було прийнято рішення № 30 про призначення позивачу пенсії з 01.02.2023 року.

Вважаючи, що під час призначення пенсії та встановлення розміру пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не було застосовано положення статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2024 року у справі № 200/1228/24 зазначений позов було задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, які полягали у встановленні розміру призначеної позивачу з 01.02.2023 року пенсії за віком без застосування норм абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за віком, встановивши її розмір із застосуванням норм абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" з 01.02.2023 року.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024 року вказане рішення суду було залишено без змін.

У червні 2024 року на виконання вказаного рішення суду від 11.04.2024 року у справі № 200/1228/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.02.2023 року відповідно до вимог статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", про що позивач був повідомлений листом відповідача від 25.07.2024 року № 19664-16746/Б-02/8-0500/24.

Як вбачається зі змісту цього листа, розмір заборгованості з пенсії, після її перерахунку на виконання рішення суду, за період з 01.02.2023 року по 30.06.2024 року склав 49879,47 грн, зазначена заборгованість із пенсії, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена позивачу після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Вказана сума заборгованості з пенсії у розмірі 49879,47 грн підтверджується наявними у справі документами, не заперечується відповідачем та не оспорюється позивачем.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно невиплати заборгованості по пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача має бути відновленим шляхом стягнення з управління заборгованості по пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, :

1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;

6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;

12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Стаття 46 Закону № 1058-IV регламентує правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Суд зазначає, що відповідач, здійснивши на виконання рішень Донецького окружного адміністративного суду призначення позивачу пенсії та здійснення її перерахунку з урахуванням статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", безпідставно, всупереч вимог частини другої статті 46 Закону №1058-IV не виплатив позивачу заборгованість по пенсійним виплатам, що утворилася за період з 01.02.2023 року по 30.06.2024 року в сумі 49879,47 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом апеляційної інстанції відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

При цьому, Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що невиплата пенсії позивачу заборгованості з пенсії за період з 01.02.2023 року по 30.06.2024 року в сумі 49879,47 грн., з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручанням у право власності позивача, і таке втручання не є законним.

Суд вважає неприйнятними доводи апелянта, що даний спір виник у зв`язку із невиконанням судового рішення у справі № 200/1228/24, з огляду на наступне.

Рішенням по справі № 200/1228/24 було, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за віком, встановивши її розмір із застосуванням норм абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" з 01.02.2023 року.

Проте, предметом розгляду цієї справи є правомірність невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01.02.2023 року по 30.06.2024 року в сумі 49879,47 грн.

Отже, в межах справи № 200/1228/24 не розглядалось питання нарахування та виплати позивачу заборгованості з пенсії, яка виникла після призначення пенсії та її перерахунку і не надавалась оцінка розміру такої заборгованості та порядку її виплати.

Відтак, підстав для закриття провадження по справі не має.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 257, 308, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі № 200/5181/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

І.Д.Компанієць