Справа № 620/3089/24
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3089/24 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 01.01.2025) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соловушка» до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соловушка» звернулося з позовом до суду, в якому просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.12.2023 № 12943/ж10/25-01-07-00, видане Головним управлінням ДПС України у Чернігівській області, яким визначено завищення Товариством з обмеженою відповідальністю «Соловушка» бюджетного відшкодування на суму 131 208,00 грн, за застосовано штрафні санкції у розмірі 65 604,00 грн;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.12.2023 № 12944/ж10/25-01-07-00, видане Головним управлінням ДПС України у Чернігівській області, яким визначено завищення Товариством з обмеженою відповідальністю «Соловушка» бюджетного відшкодування на суму 29 113,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти позову та вказав, що придбання товару у СТОВ «Десна» не підтверджуються з урахуванням наступного: оформлення видаткових накладних з порушенням фізичної можливості здійснення господарських операцій; невідповідність інформації зазначеної в ТТН; відсутні у ТОВ «Соловушка» об`єктів оподаткування, необхідних для зберігання та транспортування товару. Також зазначає, що при проведенні перевірки ТОВ «Соловушка» не надані товарно-транспортні накладні. Враховуючи зазначене не має можливості встановити ким, та за яких умов було здійснено придбання люпину, його зберігання, транспортування та інше. Тобто, придбання товару у ТОВ «Зернопрайм» не підтверджуються з урахуванням наступного: оформлення видаткових накладних з порушенням; відсутність ТТН; відсутні у ТОВ «Соловушка» об`єкти оподаткування, необхідні для зберігання та транспортування товару.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Апелянт вказує, що відповідачем не було надано доказів правомірності прийняття оскаржуваних рішень. Наголошує, що позивачем надано усі необхідні первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Соловушка» 26.11.2015 зареєстроване в якості юридичної особи та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області.

Основним видом економічної діяльності ТОВ «Соловушка» є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (КВЕД 46.21).

Відповідно до витягу з реєстру платників податку на додану вартість № 750 від 21.04.2016 позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість 01.01.2016 (а.с. 100).

На підставі наказу Головного управління ДПС у Чернігівській області від 19.10.2023 № 2175-п та направлення від 01.11.2023 № 4248/ж3/25-01-07-04-01, у період з 02.11.2023 по 08.11.2023 посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Соловушка» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт документальної позапланової виїзної перевірки від 14.11.2023 № 11133/ж5/25-01-07-04-01 (а.с. 11-27).

В ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини ТОВ «Соловушка» з СТОВ «Десна» на загальну суму 302 574,22 грн. з придбання люпину.

Згідно наданих на перевірку документів ТОВ «Соловушка» включено вищезазначені взаємовідносини до податкового кредиту в наступних місяцях: березень 2023 року на суму 89300,74 грн., травень 2023 року на суму 97018,36 грн., червень 2023 року на суму 61505,07 грн., липень 2023 року на суму 54750 05 грн., а також заявлено до бюджетного відшкодування ПДВ на загальну суму 191 956,68 грн. за липень 2023 року.

Згідно з договором поставки від 03.03.2023 № 03/03 СТОВ «Десна» в особі директора Пономаренко Миколи Дмитровича (надалі - Постачальник) та ТОВ «Соловушка» в особі директора Волошко Сергія Михайловича (надалі - Покупець), уклали договір поставки товару (люпин).

В ході перевірки встановлено, що реалізація люпину СТОВ «Десна» протягом 2023 року здійснювалась одному покупцю, а саме ТОВ «Соловушка».

ТОВ «Соловушка» до перевірки по даному договору поставки від 03.03.2023 № 03/03 надані виписані протягом березня-липня 2023 року постачальником СТОВ «Десна» для покупця ТОВ «Соловушка» видаткові накладні на загальну суму 1 695 441,00 грн в т.ч. ПДВ 302 573,20 грн.

Відповідач дійшов висновку, що вищезазначені видаткові накладні складені з порушенням вимог складання накладних. У видаткових накладних не зазначено номеру та дати довіреності згідно якої здійснювалось отримання товару. У видаткових накладних № 21 від 03.03.2023 № 22 від 04.03.2023, № 90 від 30.03.2023, № 89 від 30.09.2023, № 86 від 27.03.2023, № 87 від 28.03.2023, № 88 від 29.03.2023, № 183 від 08.06.2023, № 184 від 12.06.2023 не зазначено прізвище та посаду посадової особи яка здійснювала отримання товару. У видаткових накладних № 196 від 06.07.2023, № 197 від 10.07.2023 зазначено прізвище та ініціали особи, яка отримала товар Красник О.А., проте згідно наданих на перевірку штатних розписів, табелів обліку робочого часу на підприємстві протягом перевіряємого періоду працювала одна посадова особа директор Волошко С.М.

Суми податку на додану вартість за виписаними податковими накладними включені ТОВ «Соловушка» до податкового кредиту та відповідно до розділу II «Податковий кредит» додатків 1 до податкових декларацій з ПДВ «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за березень, травень, червень, липень 2023 року від Постачальника - СТОВ «Десна».

Згідно платіжних доручень ТОВ «Соловушка» перерахувало постачальнику - СТОВ «Десна» грошові кошти в розмірі 1 170 609,00 грн.

В ході проведення перевірки ТОВ «Соловушка» надані товарно-транспортні накладні складені при транспортування придбаного у СТОВ «Десна» люпину.

При перевірці документів наданих на перевірку встановлена наступна невідповідність щодо документального оформлення транспортування товару у СТОВ «Десна», а саме: в ТТН від 27.03.2023 № 2703/1, від 30.03.2023 № 3003/2, від 30.03.2023 № 3003/1, від 29.03.2023 №2903/1, від 28.03.2023 № 2803/1 зазначено автомобільний перевізник ТОВ «Соловушка», проте платник протягом перевіряємого періоду згідно наданих на перевірку документів та даних 20-ОПП не використовував у господарській діяльності транспортні засоби. Також згідно ЄРПН не здійснювалось придбання транспортних послуг.

Окрім того, в ТТН від 03.03.2023 № 0303/1, від 04.03.2023 № 0403/1 зазначено автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 , проте згідно ЄРПН та обороно сальдової відомості 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» не встановлено взаємовідносини протягом перевіряємого періоду ТОВ «Соловушка» з ФОП ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене відповідач не мав можливості встановити ким, та за яких умов було здійснено придбання люпину, його зберігання, транспортування та інше, з огляду на що дійшов висновку, що придбання товару у СТОВ «Десна» не підтверджуються, оскільки оформлення видаткових накладних відбулось з порушенням, через невідповідність інформації зазначеної в ТТН та відсутності у ТОВ «Соловушка» об`єктів оподаткування, необхідних для зберігання та транспортування товару.

Також, в ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини ТОВ «Соловушка» із ТОВ «Зернопрайм» на загальну суму 426 120,00 грн, згідно наданих на перевірку документів ТОВ «Соловушка» включено вищезазначені взаємовідносини до податкового кредиту у квітні 2023 року на суму 71020,00 грн.

Згідно договору поставки від 01.02.2023 № 01/02 ТОВ «Зернопрайм» в особі директора Красника Олексія Анатолійовича (надалі - Постачальник) та ТОВ «Соловушка» в особі директора Волошко Сергія Михайловича (надалі - Покупець), уклали договір поставки сільськогосподарської продукції - люпин.

ТОВ «Соловушка» до перевірки по договору поставки від 01.02.2023 № 01/02 були надані виписані в лютому 2023 року постачальником ТОВ «Зернопрайм» для покупця ТОВ «Соловушка» видаткові накладні на загальну суму 426 120,00 грн. в т.ч. ПДВ 71 020,00 грн.

На думку контролюючого органу, видаткові накладні складені з порушенням вимог складання накладних. У видаткових накладних не зазначено номеру та дати довіреності згідно якої відбувалось отримання товару. У видатковій накладній від 03.02.2023 № 4, не зазначено прізвище та посаду особи, яка здійснювала отримання товару.

В ході проведення перевірки ТОВ «Соловушка» не надані товарно-транспортні накладні.

Враховуючи зазначене відповідач не мав можливості встановити ким, та за яких умов було здійснено придбання люпину, його зберігання, транспортування та інше, з огляду на що дійшов висновку, що придбання товару у ТОВ «Зернопрайм» не підтверджуються, оскільки оформлення видаткових накладних відбулось з порушенням, через відсутність ТТН та відсутності у ТОВ «Соловушка» об`єктів оподаткування, необхідних для зберігання та транспортування товару.

Враховуючи наведене, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, пунктів 4, 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування у серпні 2023 року на суму 131 208,64 грн та завищено значення р.21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» за серпень 2023 року на суму 29 113,76 грн.

На основі вказаних висновків Головним управлінням ДПС України у Чернігівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 08.12.2023 № 12943/ж10/25-01-07-00, яким визначено завищення ТОВ «Соловушка» бюджетного відшкодування на суму 131 208,00 грн, за застосовано штрафні санкції у розмірі 65 604,00 грн та податкове повідомлення-рішення №12944/ж10/25-01-07-00, яким визначено завищення ТОВ «Соловушка» бюджетного відшкодування на суму 29 113,76 грн (а.с. 31-33, 34-36).

Позивач, не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними, прийнятими з порушенням норм податкового законодавства, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі висновків викладених у акті документальної позапланової виїзної перевірки діяв необґрунтовано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Крім того, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від`ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення (п. 150.1 статті 150 ПК України).

Від`ємне значення як результат розрахунку об`єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, не враховується для цілей абзацу першого цього пункту та відшкодовується за рахунок доходів, отриманих у майбутніх податкових періодах від такої діяльності.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, формування валових витрат обумовлено придбанням платником податків товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності у платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 цього ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обов`язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.

При цьому потрібно, щоб первинні документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум грошових зобов`язань на підставі таких операцій.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

З матеріалів справи вбачається, що висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено, зокрема, з огляду на не підтвердження реальності здійснення позивачем господарських операцій з СТОВ «Десна» та ТОВ «Зернопрайм».

Так, 03.03.2023 між ТОВ «Соловушка» та СТОВ «Десна» було укладено договір поставки №03/03, відповідно до умов якого СТОВ «Десна» зобов`язується постачати позивачу товар (люпин) (а.с. 40-41).

Факт продажу СТОВ «Десна» товару (люпину) позивачу підтверджується видатковими накладними: № 21 від 03.03.2023 на загальну суму 233 700,10 грн; № 22 від 04.03.2023 на загальну суму 192 850,08 грн; № 86 від 27.03.2023 на загальну суму 143 260,06 грн; № 87 від 28.03.2023 на загальну суму 133 950,06 грн; № 88 від 29.03.2023 на загальну суму 134 900,05 грн; № 89 від 30.03.2023 на загальну суму 109 250,05 грн; № 90 від 03.03.2023 на загальну суму 100 130,04 грн; № 183 від 08.06.2023 на загальну суму 219 600,18 грн; № 184 від 12.06.2023 на загальну суму 219 300,18 грн; № 196 від 06.07.2023 на загальну суму 108 500,09 грн; № 197 від 10.07.2023 на загальну суму 220 000,18 грн, актами прийому-передачі сільськогосподарської продукції та ТТН (а.с. 48-69).

За поставлений товар позивачем було сплачено на користь СТОВ «Десна» грошові кошти на підставі платіжних інструкцій: № 167 від 10.03.2023 на суму 160 708,40 грн; № 168 від 10.03.2023 на суму 194 750,08 грн; № 188 від 04.04.2023 на суму 111 625,05 грн; № 189 від 04.04.2023 на суму 112 416,71 грн; № 187 від 04.04.2023 на суму 119 383,38 грн; № 196 від 14.04.2023 на суму 174 483,41 грн; № 209 від 26.05.2023 на суму 170 000,00 грн; № 218 від 15.06.2023 на суму 150 000,00 грн; № 227 від 23.06.2023 на суму 45 750,00 грн; № 253 від 11.07.2023 на суму 90 416,74 грн; № 257 від 13.07.2023 на суму 183 333,48 грн (а.с. 83-93).

Також, 01.02.2023 між ТОВ «Соловушка» та ТОВ «Зернопрайм» було укладено договір № 01/02 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, відповідно до умов якого ТОВ «Зернопрайм» зобов`язується постачати позивачу товар (люпин) (а.с. 94-95).

Факт продажу ТОВ «Зернопрайм» товару (люпину) позивачу підтверджується видатковою накладною № PH-0000004 від 03.02.2023 на загальну суму 426 120,00 грн (а.с. 96).

За поставлений товар позивачем було сплачено на користь ТОВ «Зернопрайм» грошові кошти на підставі платіжної інструкції № 160 від 10.02.2023 на суму 426 120,00 грн. (а.с. 97).

За результатами виконання умов зазначених договорів ТОВ «Зернопрайм» та ТОВ «Десна» складені податкові накладні, які були зареєстровані у встановленому порядку, про що зазначено в акті перевірки (а.с. 71-82, 98).

Суми за податковими накладними віднесено позивачем до податкового кредиту.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Сукупний аналіз вищезазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Позбавлення платника податків права на податковий кредит за умови наявності в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином зареєстрованих податкових накладних - залежить від умов, на підставі яких такі податкові накладні не можуть бути використані для формування податкового кредиту.

Таким чином, господарські операції між ТОВ «Соловушка» та ТОВ «Зернопрайм», ТОВ «Десна» є реальними (фактичними) операціями з придбання товарів, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту.

Разом з тим, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі №826/14619/13-а, від 14 серпня 2018 року у справі № 816/2045/17.

Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що документи, складені за наслідками господарських операцій між позивачем та його контрагентами не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

При цьому, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У матеріалах справи містяться документи, які також надавались до перевірки і відповідачу та містяться у додатку 2 до Акту перевірки.

Надані відповідачу на перевірку та суду документи мають всі реквізити, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та дають змогу ідентифікувати особу, що здійснювала господарську діяльність. Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Разом із тим, в Акті перевірки як на доводи неналежності видаткових накладних вказується на відсутність номеру та дати довіреності згідно якої здійснювалось отримання товару та не зазначено прізвище та посаду посадової особи яка здійснювала отримання товару.

Натомість, такий реквізит як номер та дата довіреності при оформленні первинних документів не передбачений.

Щодо відсутності прізвища та посади посадової особи яка здійснювала отримання товару, зазначений недолік не є значним, враховуючи, що видаткові накладні містять всі інші передбачені законодавством реквізити, зокрема печатку підприємства та підпис відповідальної особи.

При цьому, є необґрунтованими посилання відповідача на недоліки до ТТН, викладені в Акті перевірки, оскільки наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Приймаючи до уваги наявність всіх необхідних первинних документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин із вищевказаними контрагентами, в тому числі податкових накладних, оформлених та зареєстрованих у повній відповідності з чинним законодавством, видаткових накладних, платіжних доручень та ТТН, платник податків мав повне право на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту і відповідно до бюджетного відшкодування.

Доказів того, що первинні бухгалтерські документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Тобто, позивачем підтверджено рух коштів на підставі наданих належних та допустимих доказів у справі, а відповідачем не спростовується факт перерахування коштів.

А отже, податковий кредит сформований платником податку на підставі належно зареєстрованих податкових накладних, складених постачальниками товарів та послуг, а укладення та виконання договорів підтверджено первинними бухгалтерськими та іншими фінансово-господарськими документами. Зазначені договори є чинними (дійсними) та не визнані у визначеному законодавством порядку недійсними.

В даному випадку, оцінюючи в сукупності з іншими документами та обставинами проведених господарських операцій, не дає підстави погодитися з доводами податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом не було спростовано реальності та достовірності наданих первинних документів, не надано доказів, які б вказували, що дані документи складено з порушеннями чи в супереч нормам чинного законодавства.

Між тим, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо про порушення, які можливо допускаються контрагентами, при цьому, позивач не може нести відповідальність за можливі негативні наслідки господарської діяльності його контрагентів, а тим більше за відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів.

Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і не обізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов`язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

На момент здійснення правовідносин підприємства-контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Окрім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

Колегія суддів наголошує, що підстави, які зазначені податковим органом в акті перевірки з урахуванням усіх наданих первинних документів позивачем, не є достатніми та належними для висновку про фіктивність господарських операцій та не узгоджуються з положеннями податкового законодавства.

При цьому, будь-яких зустрічних звірок контрагентів позивача проведено не було, доказів порушення податкового законодавства з їхнього боку не надано.

Вищевикладені пояснення позивача у поєднанні з наданими первинними документами підтверджують реальність господарських операцій по відносинам із контрагентами та пов`язаність придбаних товарів із господарською діяльністю підприємства.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині завищення від`ємного значення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

В обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо контрагентів, а не з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Доводи відповідача про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

При цьому, відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 08.12.2023 № 12943/ж10/25-01-07-00 та від 08.12.2023 № 12944/ж10/25-01-07-00 прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тому дані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.05.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна