Справа № 620/3373/25
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/3373/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксамит Смаку» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оксамит Смаку» (далі ТОВ «Оксамит Смаку», позивач) 24.03.2025 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області (далі відповідач, Укртрансбезпека), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.03.2025 №139120.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до вимог чинного законодавства України перевезенням є переміщення товару саме між населеними пунктами, в не в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці. Місто Ніжин, де був зупинений автомобіль позивача, є місцем вивантаження вантажу, а не місцем перевезення, як зазначив відповідач. Враховуючи викладене в сукупності, товариство вважає, що перевезення вантажу дорогою місцевого значення ним не здійснювалося. Крім того, позивач зауважував, що відповідно до правил дорожнього руху заборона на рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т не поширюється на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають у цій зоні, а також на транспорті засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. Таким чином, законодавством надана можливість, навіть за умови повної заборони руху вантажного автомобіля, здійснювати такий проїзд за умови обслуговування підприємства, яке розташоване у позначеній зоні. Крім того, перевезення вантажу здійснювалось транспортним засобом, вага якого складала майже 40 т. З огляду на норми чинного законодавства, які регулюють внутрішні вантажні перевезення в Україні, за моделлю транспортного засобу, що використовується позивачем, здійснення будь-яких вантажних перевезень з ваговим параметром більше 24 т на території України стане не можливим, оскільки завантаження або розвантаження проходять у відповідних населених пунктах, під`їздні шляхи до яких є дорогами місцевого значення .

Ухвалою судді від 28.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому Укртрансбезпека позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити та зазначила, що маса вантажу, який перевозив позивач, становила 39,860 т при нормативно допустимих 24 т, що є порушенням вимог законодавства України, яке регулює автомобільні перевезення. Так, автомобільна дорога, де проводився документальний габаритно-ваговий контроль, є обласною автомобільною дорогою загального користування місцевого значення, тому згідно пункту 22.5. Правил дорожнього руху рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх вагові параметри не перевищують 24 тони. Транспортний засіб товариства є двовісними автомобілем (тягач) з трьохвісним напівпричепом, тому оскільки перевізник завчасно знав маршрут руху, він повинен був врахувати вагові норми, встановлені для тієї чи іншої дороги, і перевозити ту масу вантажу, яка не спричинить руйнування дороги загального користування місцевого значення.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, наполягаючи на його обґрунтованості.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у задоволенні позову просив відмовити, з огляду на його необґрунтованість. Додатково Укртрансбезпека зауважила, що товариство мало можливість отримати дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків, однак таким правом не скористалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ТОВ «Оксамит Смаку» зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Основним видом економічної діяльності позивача є 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів (а.с. 9-14).

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 13.02.2025 №10/02 2 транспортним засобом марки DAF, днз НОМЕР_1 , з напівпричепом, здійснювалось перевезення вантажу (насіння соняшника) (перевізник ТОВ «Оксамит Смаку») (а.с. 18-22).

На підставі щотижневого графіку рейдових перевірок, направлення на перевірку посадовими особами Укртрансбезпеки проведено рейдову перевірку вказаного транспортного засобу (а.с. 52-53).

У ході перевірки водієм було надано: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспорту накладну.

За результатами перевірки співробітниками Укртрансбезпеки складено: акт №0052113 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, довідку №0070503 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №118496 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с. 60-61), у яких зафіксовано порушення товариством вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху, а саме перевищення вагових обмежень на 66,08%. Загальна маса транспортного засобу складає 39860 кг при допустимій 24000 кг.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт винесено постанову від 19.03.2025 №139120 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на ТОВ «Оксамит Смаку» накладено штраф у сумі 51000,00 грн. за порушення абзацу 17 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 17).

Вважаючи вищевказану постанову протиправною, ТОВ «Оксамит Смаку» звернулось до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За правилами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), установлено вичерпний перелік параметрів транспортних засобів та їх составів, за дотримання яких допускається їх рух.

При цьому, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. N 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., N 3, ст. 75).

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами "б" та "в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.

Пунктом 4 Правил №30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, оформлення, переоформлення, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг або за наявності технічної можливості безпосередньо через Єдиний державний вебпортал електронних послуг, зокрема через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу.

Документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу (підпункт 5-1 пункту 2 Порядку №879).

Пунктом 6 Порядку №879 вказано, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Згідно з пунктом 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 №1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: 1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; 3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422; 4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); 5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; 6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; 7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2); 8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3); 9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; 10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до матеріалів справи позивач здійснював перевезення вантажу великоваговим транспортним засобом, з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні подільного вантажу, а саме: маса вантажу, який перевозило товариство, становила 39,860 т при нормативно допустимих 24 т.

У поданому позові товариство не заперечувало наявність вказаного порушення, однак наголошувало на тому, що перевезення вантажу здійснювалось між населеними пунктами, а не в межах однієї адміністративно-господарської одиниці. При цьому, оскільки перевезення здійснювалось автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом фактична маса транспорного засобу відповідала вимогам, встановленим пунктом 22.5 ПДР, а не перевищувала 40 т. Крім того, оскільки завантаження або розвантаження проходять у відповідних населених пунктах, під`їзні шляхи до яких є дорогами місцевого значення, здійснення будь-яких вантажних перевезень з ваговим параметром більше 24 т на території України стане не можливим.

Однак, таку позицію позивача суд вважає необґрунтованою, з огляду на те, що автомобільна дорога, де проводився документальний габаритно-ваговий контроль, є обласною автомобільною дорогою загального користування місцевого значення, тому згідно пункту 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається виключно у разі, коли їх вагові параметри не перевищують 24 т. Вага автомобіля товариства на момент перевірки складала більше 39 т.

Крім того, відповідно до пункту 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Тобто, з огляду на вимоги чинного законодавства України, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Чинними нормативними актами також не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Крім того, жодними вітчизняним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху України щодо, наприклад, відсутності альтернативних під`їздів до місця розташування юридичної особи, пунктів навантаження/розвантаження.

Суд зазначає, що законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, який під час транспортування здатний зсуватися (перемішуватися).

Враховуючи викладене, суд погоджується з позицією відповідача, що оскільки перевізник завчасно знав маршрут pyxy, що підтверджується наданою під час перевірки товарно-транспортною накладною, то повинен був врахувати вагові норми, встановлені для тієї чи іншої ділянки дороги i, відповідно, перевозити ту масу вантажу, яка не спричинить руйнування дороги загального користування місцевого значення.

За наведених обставин, посилання товариства на відсутність інших доріг для перевезення вантажу є необґрунтованими та не можуть бути підставою для визнання спірної постанови протиправною.

Крім того, суд зауважує, що з метою урегулювання перевезень вантажів великоваговими (великогабаритними) транспортними засобами, чинними нормативно-правовими актами передбачено можливість отримання перевізниками у компетентних уповноважених органів відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, або документу про внесення плати за проїзд, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Разом з тим, позивач про наявність вказаних документів не зазначав, як і не повідомляв про вжиття ним заходів з метою приведення у відповідність вагових параметрів вантажу/транспортного засобу, з метою недопущення порушень вимог законодавства України, що регулює спірні правлвідносини.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Як встановлено у частині четвертій статті 217 Господарського кодексу України господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

До адміністративно-господарських санкцій належить й адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, підставою для притягнення учасника господарських відносин до господарсько-правової відповідальності є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано позивачем належними і допустимими доказами порушення ним законодавства про автомобільний транспорт, тому суд вважає обґрунтованим притягнення товариства до відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Оксамит Смаку» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2025 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оксамит Смаку» (, вул. Липіврізька, 53, м. Ніжин, Чернігівська область, 16608).

Відповідач: Державна служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 39, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна