Справа № 480/342/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 р. Справа № 480/342/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 (головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук) у справі №480/342/23

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної прикордонної служби України треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення службового розслідування групового нещасного випадку, який стався зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме 02.03.2022 під час виконання обов`язків військової служби;

- зобов`язати відповідача провести розслідування та скласти акти службового розслідування нещасного випадку за формою Нвс-5, Нвс-1, відповідно до Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у Державній прикордонній службі України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.11.2022 про призначення службового розслідування.

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2022 про призначення службового розслідування.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України відмовлено.

Адміністрація Державної прикордонної служби України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити .

В обґрунтування вимог скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскільки у Адміністрації Держприкордонслужби відсутні правові підстави для проведення службового розслідування.

Вказує, що в своїй заяві від 17.11.2022 позивач просить провести «службове розслідування», при цьому посилаючись на нормативну базу, що регулює проведення «розслідування нещасного випадку».

Зазначає, що відповідачем надано відповідь про відсутність правових підстав як для проведення службового розслідування, так і проведення розслідування нещасного випадку.

Вважає, що Адміністрація Державної прикордонної служби України в питаннях призначення розслідування нещасного випадку діяла виключно в межах чинного законодавства та у спосіб, визначений законодавством України (стаття 19 Конституції України), а тому рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, не відповідає вимогам статті 242 КАС України, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і підлягає скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач у спірний період проходив військову службу на посаді начальника Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України з навчальної роботи. Вказане не заперечується сторонами.

Під час проходження військової служби позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.11.2022, в якій просив призначити службове розслідування, відповідно до Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у Державній прикордонній службі України, для з`ясування обставин отримання позивачем та третіми особами 02.03.2022 травм (а.с.59-60).

Листом від 29.11.2022 № 33-38841/0/6-22 відповідач повідомив позивача, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ вказаної Інструкції, розслідування нещасного випадку проводиться у разі втрати військовослужбовцем працездатності на один день і більше, втім документи, які б підтверджували втрату працездатності позивачем, а також третіми особами, відсутні.

Позивач, вважаючи, що бездіяльність відповідача щодо не проведення службового розслідування групового нещасного випадку, який стався зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,, а саме 02.03.2022 під час виконання обов`язків військової служби є протиправною, звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично не розглянув заяву позивача від 17.11.2022 про призначення службового розслідування, а надана відповідь лише поставила позивача у ситуацію невизначеності, що призвело до порушення прав позивача на розгляд вказаної заяви. Відтак, суд визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 17.11.2022 про призначення службового розслідування та зобов`язати відповідача розглянути вказану заяву.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України, «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог статей 6, 10, 27, 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який виконує завдання щодо забезпечення недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) зоні, є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п.1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Судом встановлено, що 02.03.2022 рф здійснено ракетний обстріл території Військової частини НОМЕР_1 та території ліцею, а саме: казарм, приміщення штабу та інших приміщень розташованих на території військової частини.

В матеріалах справи міститься копія довідки від 02.03.2022, виданої завідуючою медичною частиною ліцею (а.с.94), а також копії журналу №30-1 амбулаторного прийому військовослужбовців ліцею (запис №21) (а.с.90-93), де зазначено, що у результаті ракетного обстрілу позивач отримав вибухово-хвильову травму колінних суглобів.

Окрім того, згідно довідок від 02.03.2022 (а.с.95-96) вибухово-хвильову травму отримали і треті особи у даній справі.

Вказані обставини підтверджуються журналом амбулаторного прийому військовослужбовців ліцею (запис №19, №20) (а.с.90-93).

Відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Державну прикордонну службу України», з метою встановлення єдиного порядку розслідування та обліку нещасних випадків, які сталися з військовослужбовцями Державної прикордонної служби України та приведення нормативно-правових актів Адміністрації Державної прикордонної служби України у відповідність до законодавства наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.03.2016 №199 затверджено Інструкцію про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків у Державній прикордонній службі України (далі по тексту - Інструкція, в редакції станом на час спірних відносин).

Зазначена Інструкція визначає порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, які сталися з військовослужбовцями Адміністрації Державної прикордонної служби України, її територіальних органів, органів охорони державного кордону, Морської охорони, підрозділів спеціального призначення, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів та підрозділів забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) (п.1 розділу 1 Інструкції).

Розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме: обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострих отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень через аварії, пожежі, стихійні лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани тощо), контакти із представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати військовослужбовцем працездатності на один день і більше, а також у разі смерті військовослужбовця (п.3 розділу І Інструкції).

Згідно п.1 розділу ІІ Інструкції про кожний нещасний випадок потерпілий або особа, яка його виявила, чи свідок нещасного випадку повинні негайно доповісти безпосередньому керівнику або керівнику робіт і вжити заходів для надання необхідної допомоги потерпілому.

Відповідно до п. 13 розділу ІІ Інструкції нещасний випадок, про який своєчасно не було повідомлено керівника органу Держприкордонслужби або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця після надходження заяви потерпілого (незалежно від дати настання нещасного випадку).

В контексті наведеного вище, колегія суддів приймає в якості обґрунтованих доводи позивача щодо неможливості негайного повідомлення відповідача про груповий нещасний випадок, який стався 02.03.2022, враховуючи відсутність зв`язку, а також перебування позивача на лікуванні з 08 квітня 2022 року по листопад 2022 року, що підтверджується відповідними виписками закладів охорони здоров`я (а.с.115-128).

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що позивач не повідомив про нещасний випадок, який з ним стався та з двома офіцерами, та більш ніж через 8 місяців звернувся до відповідача з заявою про проведення розслідування, тим самим унеможлививши проведення всебічного та об`єктивного розслідування нещасного випадку, який з ним стався, є безпідставними.

Приписами п.5 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі групового нещасного випадку, випадку з тяжкими наслідками або випадку смерті військовослужбовця комісія призначається наказом Адміністрації Держприкордонслужби або її територіального органу за погодженням з Адміністрацією Держприкордонслужби, яке оформлюється наказом Адміністрації Держприкордонслужби.

Відповідно до п.8 розділу ІІ Інструкції комісія зобов`язана: оглянути місце нещасного випадку, одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; з`ясувати обставини та причини нещасного випадку, чи не є нещасний випадок наслідком вчинення потерпілим дій у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння, вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення, навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю або самогубства; визначити, чи стався нещасний випадок з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби; установити осіб, які порушили вимоги нормативно-правових актів з охорони праці (якщо такі особи були), розробити заходи щодо запобігання таким нещасним випадкам.

Відповідно до приписів п.15 розділу ІІ Інструкції за результатами розслідування комісія зобов`язана скласти: акт розслідування нещасного випадку (випадку смерті), що стався (додаток 1) (далі - акт форми Нвс-5); акт про нещасний випадок (випадок смерті), що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби (додаток 2) (далі - акт форми Нвс-1), якщо цей нещасний випадок (випадок смерті) визнано таким, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби, або акт про нещасний випадок (випадок смерті), що стався з військовослужбовцем не під час виконання ним обов`язків військової служби (додаток 3) (далі - акт форми НПвс), якщо цей нещасний випадок (випадок смерті) визнано таким, що стався з військовослужбовцем не під час виконання ним обов`язків військової служби.

Акти підписують голова і всі члени комісії. У разі незгоди зі змістом зазначених актів член комісії підписує їх з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта форми Нвс-5.

Підписані акти подаються на затвердження керівнику органу Держприкордонслужби, який призначив комісію.

Керівник органу Держприкордонслужби, який призначив комісію, розглядає та затверджує акти форми Нвс-5 та форми Нвс-1 (або форми НПвс) протягом трьох діб після їх подання.

Наведена вище норма Інструкції дає підстави для висновку, що за результатами розслідування комісія зобов`язана скласти передбачені Інструкцією акти, за підписами голови і всіх членів комісії. Підписані акти подаються на затвердження керівнику органу Держприкордонслужби, який призначив комісію. Керівник органу Держприкордонслужби, який призначив комісію, розглядає та затверджує акти.

Приписами п.18 розділу ІІ Інструкції передбачено, що днем закінчення розслідування вважається день затвердження актів, зазначених у пункті 15 цього розділу, керівником органу Держприкордонслужби, який призначив комісію.

Судом встановлено, що позивач звернувся до голови Державної прикордонної служби України з заявою, яка датована 17.11.2022, в якій останній, зазначав про те, що 02.03.2022 року близько 07 год.30 хв. представниками підрозділів збройних сил та інших відомств рф було здійснено посягання на територіальну цілісність і недоторканість України шляхом ракетних обстрілів території військової частини НОМЕР_1 та території Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України, а саме: казарми, приміщення штабу та інших приміщень розташованих на території військової частини, що призвело до тяжких наслідків.

02.03.2022 року під час огляду приміщень навчального закладу (близько 07 год. 20 хв.), отримали травми, зокрема, наступні особи: ОСОБА_1 (генерал-майор начальник ліцею); ОСОБА_2 (полковник, заступник начальника ліцею); ОСОБА_3 (підполковник, начальник фізичної підготовки і спорту).

Просив призначити службове розслідування відповідно до норм згаданої Інструкції про обставини отриманих травм (поранення, контузія, каліцтво) вищевказаних військовослужбовців, які були отримані 02.03.2022 (а.с.59-60).

На вищевказану заяву відповідач листом від 29.11.2022 №33-38841/0/6-22 повідомив позивача, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ вказаної Інструкції, розслідування нещасного випадку проводиться у разі втрати військовослужбовцем працездатності на один день і більше, однак у даному випадку документів, які б підтверджували втрату працездатності у ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутні. Крім того, повідомив про те, що стосовно травм інших працівників, про яких зазначено в листі, розслідування повинно проводитись саме комісією ліцею (а.с.62).

Колегія суддів зазначає, що суд здійснює перевірку юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржених рішень крізь призму положень частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суб`єкт владних повноважень повинен оцінити усі факти та обставини, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку спірним питанням є питання щодо того, чи розглянув відповідач заяву позивача від 17.11.2022 та чи прийняв він відповідні рішення за наслідками її розгляду.

Водночас, відповідь відповідача у вигляді листа від 29.11.2022 № 33-38841/0/6-22, не є належним розглядом заяви, оскільки лист не містить чіткої відмови у проведенні відповідачем розслідування, як того просив позивач, а також роз`яснення права на оскарження такої відповіді, а містить лише повідомлення відповідача про відсутність документів, які б підтверджували втрату працездатності позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на один день і більше, а стосовно травм інших працівників, про яких зазначено в листі, розслідування повинно проводитись саме комісією ліцею.

Тобто, фактично у вказаному листі не надано відповіді на поставлені позивачем у заяві від 17.11.2022.

Також , слід зауважити, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення ним дій, передбачених згаданою вище Інструкцією, за наслідками отримання від позивача звернення, а саме призначення комісії, яка мала розслідувати нещасний випадок та складення відповідних актів за результатами її розслідування.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем не розглянуто заяву позивача від 17.11.2022 в належний спосіб, що призвело до порушення прав позивача на розгляд вказаної заяви.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не заперечується факт того, що саме ним мала розглядатися заява позивача.

Отже, лист відповідача від 29.11.2022 №33-38841/0/6-22 не може слугувати доказом належного розгляду звернення заяви позивача від 17.11.2022 та поставлених в ньому питань.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що наведений вище лист доводить відсутність правових підстав для проведення розслідування, є необґрунтованими.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

В даному випадку у спірних правовідносинах відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, та всупереч вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власної бездіяльності щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.11.2022.

Доводи апеляційної скарги на те, що Адміністрація Державної прикордонної служби України в питаннях призначення розслідування нещасного випадку діяла виключно в межах чинного законодавства та у спосіб, визначений законодавством України (стаття 19 Конституції України), не узгоджуються із наведеними вище висновками суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що своїй заяві від 17.11.2022 позивач просить провести «службове розслідування», при цьому посилаючись на нормативну базу, що регулює проведення «розслідування нещасного випадку», колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на вирішення даної справи та на висновки суду.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.11.2022 про призначення службового розслідування та зобов`язання Адміністрацію Державної прикордонної служби України розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2022 про призначення службового розслідування.

З урахуванням вимог ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 . Позивачем не було подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 у справі №480/342/23 в частині задоволення позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк А.О. Бегунц