Справа № 640/28429/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ»
до Головного управління ДПС у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
16.11.2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ» до Головного управління ДПС у м.Києві, у якому позивач просить суд:
18.11.2020 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
14.12.2020 року від Головного управління ДПС у м.Києві надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акти перевірки та винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Відповідач вважає податкові повідомлення-рішення правомірними, та такими, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
05.02.2025 року матеріали справи надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Дєєву М.В.
07.02.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято справу до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
15.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у м.Києві було проведено камеральну перевірку уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік платника орендної плати за землю Товариства з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ», за результатами якої складено акт перевірки №88/26-15-04-07-19/32212424 від 27.11.2019 року (далі акт).
Також, Головним управлінням ДПС у м.Києві було проведено камеральну перевірку уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік платника орендної плати за землю Товариства з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ», за результатами якої складено акт перевірки №89/26-15-04-07-19/32212424 від 27.11.2019 року.
Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Податкового кодексу України.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Стаття 269 Податкового кодексу України розрізняє:
платників земельного податку, якими є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування;
платників орендної плати, якими є землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Згідно з підпунктом 270.1.2. пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України, об`єкти оподаткування орендною платою - це земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів , з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами). Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
- не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
- не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
- може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.
- для пасовищ у населених пунктах, яким надано статус гірських, не може перевищувати розміру земельного податку.
- для баз олімпійської, паралімпійської та дефлімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, не може перевищувати 0,1 відсотка нормативної грошової оцінки.
Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Також, за правилами пункту 285.1 статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Вимогами абзацу першого пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Крім того, в силу вимог пункту 287.1. статі 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.
Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (ст. 126 Земельного кодексу України).
Статтею 13 Закон України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та земельного законодавства.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).
Верховний Суд у постанові від 25.06.2018 року у справі № 808/5439/13-а зазначив, що обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.05.2003 року рішенням Київської міської ради № 486-2/646 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», зокрема затверджено проект відведення земельної ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ» для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального комплексу у складі закладів: торгових, офісних, культурних, розважальних, громадського харчування, побутового обслуговування та автомобільного паркінгу на просп. Перемоги біля буд. 9-6 у Шевченківському районі міста Києва (далі також -Рішення).
За умов виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ» пункту 16.1. зазначеного Рішення, передано у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку площею 0,29 га для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального комплексу у складі закладів: торгових, офісних, культурних, розважальних, громадського харчування, побутового обслуговування та автомобільного паркінгу на просп. Перемоги біля буд. 9-6 у Шевченківському районі міста Києва, у тому числі: - площею 0,14 га - за рахунок земель міської забудови; - площею 0,15 га - за рахунок земель житлової та громадської забудови.
Відповідно до пункту 16.1. Рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ» зобов`язано: - виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України (16.1.1.); - у місячний термін замовити у Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністраціО документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (16.1.2.); - забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих мереж та споруд, розміщених у межах земельної ділянки (16.1.3.); - майново-правові питання вирішувати в установленому порядку (16.1.4.); - питання пайової участі вирішити відповідно до рішення Київради від 27.02.2003 № 271/431 «Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва» (16.1.5.); - виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування та архітектури від 05.03.2003 № 18-620, Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві від 20.03.2003 № 08-8-20/2020, головного державного санітарного лікаря в м. Києві від 18.03.2003 № 1662 та управління охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища від 13.03.2003 № 1218 (16.1.6.); - забезпечити вільний проїзд до земельних ділянок суміжних землекористувачів (16.1.7.).
Згідно з пунктом 2 Рішення № 9/4073 Виконавчий орган Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) зобов`язано вчинити організаційно-правові дії щодо зняття з реєстрації договору оренди земельної ділянки, визначеного пунктом 1 цього рішення.
28.03.2018 року на виконання п. 2 Рішення № 9/4073 державним реєстратором Департаменту земельних 28.03.2018 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення права оренди Земельної ділянки у Товариства з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ».
Так 11.10.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «СУЧАСНІ БУДІВЕЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ» права на оренду Земельної ділянки за Договором оренди.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, починаючи з 28.03.2018 (скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права позивача на оренду Земельної ділянки за Договором оренди) і по 11.10.2019 (дата внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за позивачем права на оренду Земельної ділянки за Договором оренди) позивач не здійснював користування Земельною ділянкою на підставі Договору оренди.
При цьому, враховуючи те, що у період з 28.03.2018 року по 11.10.2019 року позивач не здійснював користування земельною ділянкою на підставі Договору оренди, орендна плата за користування відповідною ділянкою у 2018 та 2019 роках була здійснена ТОВ «СБТ» за фактичний період перебування її в оренді, а саме:
- за 2018 рік - 16 600,01 грн (січень - 13 459,46 грн, лютий - 3 140,55 грн), що підтверджується податковою декларацією ТОВ «СБТ» з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за 2018 рік, поданою від 23.10.2019;
- за 2019 рік - 22 432,42 грн (листопад - 8 973,00 грн, грудень - 13 459,42 грн), що підтверджується податковою декларацією ТОВ «СБТ» з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за 2018 рік, поданою від 23.10.2019.
При цьому, суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 18.04.2019 року у справі № 806/5025/15 зазначив: не на позивача покладено обов`язок доведення факту, особливо такого як не використання земельної ділянки та не володіння нею, а навпаки такий обов`язок покладено на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Факт сплати платежу не може бути безумовним підтвердженням визнання позивачем будь-якого правовстановлюючого права.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 5531,84 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв