Справа № 240/17732/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17732/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Дмитро Михайлович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

28 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними дій, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби України у Житомирській області щодо невиплати у строк, встановлений п. 10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в розмірі 348325,60 грн;

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України у Житомирській області грошові кошти в сумі 530629,17 грн, зокрема, 348325,60 грн невиплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, інфляційного збільшення в розмірі 150954,27 грн та 3% річних в розмірі 31349,30 грн.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 12.12.2024 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що необхідною передумовою для виникнення в органу, в якому проходив службу (ГУ ДФС України у Житомирській області) працівник, обов`язку щодо виплати йому грошової допомоги є надходження від Державної фіскальної служби України рішення про призначення такої допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що відповідачі були зобов`язані вчинити дії щодо виплати грошової допомоги та враховуючи раніше отриману виплату в розмірі 105674,40 грн, позивачу має бути виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 348325,60 грн. Цю суму він мав отримати в 2021 році, але досі не отримав. З посиланням на положення Цивільного кодексу України позивач вважає, що крім основної суми допомоги має право на інфляційне збільшення в розмірі 150954,27 грн та 3% річних в розмірі 31349,30 грн.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 30.12.2020 є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК серії 12 ААБ № 294355 від 30.12.2020.

Висновком про призначення одноразової грошової допомоги Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 05.05.2021, затвердженим Головою ДФС 17.05.2021, на підставі "пункту 4 статті 97 у розмірах згідно з пунктом 4-б статті 99 Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу із розрахунку: нараховано 204300 грн та до виплати 98625,60 грн з урахуванням раніше виплачених 105674,40 грн.

Не погоджуючись з нарахованим розміром та підставами призначення, позивач звернувся до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 у справі № 240/11567/21 позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Житомирський області задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Житомирський області щодо розрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, на підставі п. 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірах згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини 1 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов`язано Головне управління ДФС у Житомирський області повторно надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 з розрахунком грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України у Порядку № 850.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України розглянути та у визначений законом термін прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Судове рішення набрало законної сили 22.01.2022.

Станом на день звернення до суду з цим позовом одноразова грошова допомога ОСОБА_1 з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду, не перерахована та не виплачена.

Вважаючи такі дії протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, частиною шостою ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ) (в редакції Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України "Про міліцію" № 565-ХІІ втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII). При цьому, в пункті 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Отже, за позивачем, який проходив службу в органі податкової міліції, і якому встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 31.03.2020 у справі № 824/1046/17-а; від 07.03.2018 у справі № 464/5571/16-а, від 21.06.2018 у справі № 822/31/18 та від 28.08.2018 у справі № 804/6297/17.

21.10.2015 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Так, пп. 2 п. 3 Порядку № 850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Таким чином, призначення позивачу одноразової грошової допомоги на підставі Закону України "Про Національну поліцію" є протиправним.

При цьому суд враховував повторність звернення позивача за судовим захистом, оскільки аналогічних висновків дійшов Житомирський окружний адміністративний суд у рішенні від 26.08.2021 у справі № 240/11567/21.

Як встановлено судом першої інстанції, цим рішенням Головне управління ДФС України у Житомирський області зобов`язано повторно надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а Державну фіскальну службу України зобов`язано у визначений законом термін прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Вказане рішення суду набрало законної сили та набуло статусу остаточного.

З ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 26.06.2024 у справі № 240/11567/21, яка набрала законної сили, встановлено, що на виконання рішення суду в цій справі видані виконавчі листи. За виконавчим листом про зобов`язання Головне управління ДФС у Житомирський області повторно надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності з розрахунком грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України у Порядку № 850 було відкрито 02.02.2023 виконавче провадження № 70902767, яке перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Разом з тим. зі змісту пункту 9 Порядку № 850 видно, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймається центральним органом (у даному випадку - Державною фіскальною службою України), яке надсилається керівникові органу, у якому проходив службу працівник, або до уповноваженої установи для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, необхідною передумовою для виникнення в органу, в якому проходив службу (ГУ ДФС України у Житомирській області) працівник, обов`язку щодо виплати йому грошової допомоги є надходження від Державної фіскальної служби України рішення про призначення такої допомоги.

Також, сторонами не заперечується, що станом на день розгляду даної справи рішення Державної фіскальної служби України про призначення позивачу грошової допомоги на виконання рішення суду від 26.08.2021 у справі № 240/11567/21 до ГУ ДФС України у Житомирській області не надходило.

Вказані обставини, свідчать про відсутність у ГУ ДФС України у Житомирській області правових підстав для призначення позивачу грошової допомоги.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що єдиним суб`єктом для виплати позивачу спірної допомоги є саме ГУ ДФС України у Житомирській області, тобто, на думку суду, в цьому питанні існують дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень на визначення органу, який здійснюватиме таку виплату.

При цьому, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ДФС України у Житомирській області щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в розмірі 348325,60 грн та про стягнення цієї суми.

Щодо стягнення інфляційного збільшення в розмірі 150954,27 грн та 3% річних в розмірі 31349,30 грн суд першої інстанції звертав увагу, що в межах спірних правовідносин не існують цивільні правовідносини, у тому числі й зобов`язального характеру.

Так, передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах.

За таких обставин норми Цивільного кодексу України, зокрема, ті, що регулюють наслідки порушення зобов`язань, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, не застосовуються.

Вказаний висновок щодо застосування ст. 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 804/871/16, від 18.07.2018 у справі № 2а-11853/10/1570.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.