Справа № 280/10445/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10445/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року (суддя Мінаєва К.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФРА-БУД»

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФРА-БУД» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 10.09.2024 № 0/16498/0406.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 10.09.2024 № 0/16498/0406 у частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФРА-БУД» штрафних санкцій на суму 89 499,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФРА-БУД» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 787,40 грн (дві тисячі сімсот вісімдесят сім гривень 40 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що посадовою особою ГУ ДПС у Запорізькій області проведено камеральну перевірку з питань порушення ТОВ «ІНФРА-БУД» термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, за результатом якої складено Акт від 31.07.2024 № 11609/08-01-04-06/43214696.

В ході перевірки було встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФРА-БУД» пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, що призвело до несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 1 043 432,00 грн з затримкою від 17 до 83 календарних днів.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.09.2024 № 0/16498/0406 на суму 97224,40грн, згідно з яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФРА-БУД» застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 97 224,40 грн.

Назване рішення є предметом оскарження в даній справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний день, що настає за вихідним або святковим днем.

Відповідно до статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Статтею 202 Податкового кодексу України визначено, що Звітним (податковим) періодом є один календарний місяць з урахуванням таких особливостей:

а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;

б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Спірні правовідносини мають такі обставини.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФРА-БУД» 22.01.2024 було подано декларацію з ПДВ за грудень 2023 року, згідно з якою задекларовано податкове зобов`язання з ПДВ

у розмірі 1 053 414 грн, при цьому станом на 30.01.2024 в Інтегрованій картці ТОВ «ІНФРА-БУД» обліковувалась заборгованість у сумі 1 043 432 грн.

Позивачем було подано до податкового органу уточнюючий розрахунок від 16.02.2024 № на зменшення задекларованих податкових зобов`язань за грудень 2023 року на суму 142 376 грн, при цьому станом на 16.02.2024 в ІКП сума податкового боргу складала 901 056 грн.

Також позивачем подано уточнюючий розрахунок від 08.03.2024 № на зменшення податкових зобов`язань за грудень 2023 року на суму 324 916 грн, при цьому станом на 08.03.2024 податковий борг складав 576 140 грн.

Крім того позивачем було подано уточнюючий розрахунок від 11.03.2024 № на зменшення податкових зобов`язань за грудень 2023 року на суму 231 388 грн, при цьому станом на 11.03.2024 податковий борг складав 344 752 грн.

Востаннє позивачем подано уточнюючий розрахунок від 08.04.2024 № на зменшення податкових зобов`язань за грудень 2023 року на суму 75 012 грн, при цьому станом на 08.04.2024 податковий борг складав 143 117 грн.

Названі уточнюючи розрахунки були подані у зв`язку зі збільшенням податкового кредиту після реєстрації податкових накладних, складених у грудні 2023 року.

Відповідно до позиції позивача ним не були включені до основної звітної податкової декларації за грудень 2023 року суми податкового кредиту за податковими накладними, реєстрація яких була зупинена. Проте після реєстрації відповідних податкових накладних позивач поступово подавав уточнюючі розрахунки з податку на додану вартість за грудень 2023 року, зменшуючи таким чином нарахування з ПДВ, які повинні були сплачені за вказаний період. Відтак податковий орган помилково сприймає факт подання уточнюючого розрахунку як факт оплати ПДВ, відповідно сума штрафу нараховується не на суму податку, яка була сплачена із запізненням, а на суму податку, на яку були зменшені нарахування з ПДВ.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивачем у грудні 2023 року були подані на податкові накладні: № 20 від 07.12.2023 на суму ПДВ 1 885,35 грн, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 23.01.2024; № 21 від 11.12.2023 на суму ПДВ 3 136,35 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 31.01.2024; № 28 від 13.12.2023 на суму ПДВ 137 354,65 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 16.02.2024; податкова накладна № 82 від 18.12.2023 на суму ПДВ 324 916,11 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 07.03.2024; № 54 від 16.11.2023 на суму ПДВ 49 291,50 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 11.03.2024; № 55 від 16.11.2023 на суму ПДВ 182 096,38 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 11.03.2024; № 37 від 16.11.2023 на суму ПДВ 75 011,95 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 05.04.2024; № 77 від 19.12.2023 на суму ПДВ 250 734,98 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 23.04.2024.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неправильність розрахунку сум штрафних санкцій, оскільки податковим органом не взято до уваги зміну позивачем суми нарахованого ПДВ, що підлягає сплаті, за звітний (податковий) період грудень 2023 року шляхом подання уточнюючих розрахунків, та взято за об`єкт застосування штрафу суму зобов`язання, на яку були зменшені нарахування з ПДВ, а не суму ПДВ (відповідно до останнього уточнюючого розрахунку станом на момент сплати 279 722 грн), яку було частково сплачено (фактично частково погашено заборгованість) із запізненням 16.04.2024 (77 254,00 грн). При цьому суд взяв до уваги суму ПДВ, яка підлягала сплаті на момент здійснення позивачем платежу, а не складення спірного податкового повідомлення-рішення.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що подання уточнюючих розрахунків до вже поданої податкової декларації є правом платника податків, передбачене пунктом 50.1 статті 50 ПК України. При цьому згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема у постановах від 03.05.2018 у справі № 820/4177/17, від 31.07.2018 у справі № 824/2675/14-а, від 14.08.2018 у справі № 818/1507/17, зменшення грошового зобов`язання шляхом подання уточнюючої податкової декларації не є сплатою такого, у той час як нарахування штрафної санкції залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Натомість суд апеляційної інстанції зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у наведених справах, адже останні стосувались правової оцінки правовідносин, пов`язаних із подання уточнених декларацій з податку на прибуток підприємств, а не ПДВ.

Також суд першої інстанції помилково застосовує приписи пункту 50.1 статті 50 ПК України до спірних правовідносин, адже згідно з наведеною нормою у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

У спірних правовідносинах уточнюючи розрахунки до декларації з ПДВ за грудень 2023 року подавались позивачем не внаслідок виявлення помилок, а в результаті збільшення податкового кредиту після реєстрації податкових накладних, складених у грудні 2023 року, що самостійно зазначено позивачем та судом першої інстанції в описовій частині рішення.

Тобто, внаслідок реєстрації додаткових податкових накладних у позивача фактично збільшилися показники податкового кредиту, за рахунок чого позивач подав уточнюючи розрахунки, якими зменшив нарахування з ПДВ за грудень 2023 року.

Статтею 200 податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відтак, подавши декларацію з ПДВ за грудень 2023 року, позивач мав сплатити самостійне узгоджене зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації, а саме, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Так, граничним строком подання декларації за грудень 2023 року є 20 січня 2024 року, відповідно кінцевим строком сплати задекларованого зобов`язання є 30 січня 2024, що вірно визначено податковим органом, а не 01.02.2024, як помилково обраховано судом першої інстанції.

Натомість протягом цього періоду позивачем не було сплачено узгоджене податкове зобов`язання, що спричинило несвоєчасність сплати зобов`язань, наслідком чого є застосування до платника штрафних санкцій згідно зі статтею 124 ПК України.

Подання позивачем в подальшому уточнюючих розрахунків на зменшення податкових зобов`язань за грудень 2023 року, починаючи з 16.02.2024, не звільняє позивача від фінансової відповідальності, адже пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України прямо передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Матеріали справи не містять доказів здійснення на наступний операційний день зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючих розрахунках до податкової декларації, а тому для позивача не настали правові підстави для звільнення від фінансових санкцій.

При цьому в основу ухвалення рішення в цій справі не можна покласти висновки, викладені Верховним Судом у справі № 817/667/18, на які послався суд першої інстанції, адже такі висновки ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України, які втратили чинність, а також за фактичних обставин, які є відмінними від обставин цієї справи.

Крім того, важливою обставиною спірних правовідносин є та обставина, шо на час подання декларації з ПДВ за грудень 2023 року та подальших уточнюючих розрахунків до цієї декларації за позивачем обліковувався податковий борг, що не заперечується останнім.

Відповідно до п. 87.9 ст. 79 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Є встановленою обставиною, що узгоджене зобов`язання, з урахування поетапного подання уточнених розрахунків, сплачено позивачем лише 16.04.2024.

Відтак, враховуючи сукупність наведених обставини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що податковий орган цілком правомірно застосував до позивача штрафні санкції, не допустивши неправильне застосуванням норм Податкового кодексу України.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року в адміністративній справі № 280/10445/24 скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФРА-БУД» відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 27 травня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 27 травня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров