Справа № 489/2311/25
Суддя: Микульшина Г. А.
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/2311/25
Провадження № 2-а/489/92/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Мозжеріна Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

В квітні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мозжеріна Ю.С. звернувся до суду з позовом, в якому просив постанову у справі про адміністративне правопорушення № 215 від 25.03.2025, складену відносно нього, визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25.03.2025 відносно нього начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову про адміністративне правопорушення № 215, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме він є військовозобов`язаним та йому була направлена засобами поштового зв`язку повістка № 2452491 про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 23.02.2025. Однак в порушення вимог діючого законодавства ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 23.02.2025 без поважних причин та не повідомив про причини неявки.

Із вказаною постановою позивач не згоден, вважає її протиправною. В обґрунтування своїх заперечень проти притягнення його до адміністративної відповідальності посилається на те, що 12.03.2025 його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками патрульної поліції, після чого того ж дня відносно нього було складено п протокол про адміністративне правопорушення. При цьому зі змісту вказаного протоколу розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 17.03.2025 о 10:00 год. Проте 17.03.2025 розгляд справи не відбувся в зв`язку з відсутністю начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 . В подальшому 25.03.2025 було винесено оскаржувану постанову, згідно якої встановлено, що під час перевірки правильності військового обліку виявлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 . Засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням на його адресу було направлено повістку для прибуття 23.02.2025 о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В призначений час позивач до ТЦК не прибув та причини неявки не повідомив. При цьому відповідач вважає належним доказом повідомлення ОСОБА_1 про необхідність з`явитись до ТЦК той факт, що вказане поштове відправлення було повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, про що міститься відмітка на конверті та свідчить трекінг відправлень АТ «Укрпошта».

З таким твердженням ОСОБА_1 не погоджується, оскільки виходячи з інформації, наданої АТ «Укрпошта» згідно трекінгу, повістка прибула до відділення у м. Миколаєві 20.02.2025, проте лише 24.02.2025 (тобто вже на наступну добу після строку, визначеного в повістці для прибуття до ТЦК) відбулась «невдала спроба вручення» поштового відправлення адресату. Відповідно за об`єктивних обставин позивач не знав та не міг знати про те, що 23.02.2025 йому необхідно з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відмітка про відсутність адресата за адресою проживання була здійснена працівниками АТ «Укрпошта» лише 24.02.2025.

Посилаючись на викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

14.04.2025 на адресу суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову посилався на те, що 12.03.2025 приблизно о 15:00 позивач був доставлений працівниками поліції до відповідача у зв`язку з попередженням в додатку «Резерв +» про можливе порушення правил військового обліку. Під час проведення перевірки правильності військового обліку було встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 19.12.2002. Засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням №170позивачу була направлена повістка № 2452491 для прибуття 23.02.2025 о 14:00 до ТЦК, куди ОСОБА_1 в призначений час не прибув. 24.02.2025 відправлення було повернуто у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Розгляд справи відбувся 25.03.2025, в результаті чого позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При цьому представник відповідача вказував на те, що відповідно до п. 41 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до ТЦК є проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. За таких обставин вважає, що постанова № 215 від 25.03.2025 є законною та обґрунтованою, процедура притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була дотримана.

28.05.2025 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи доказів: копії адвокатського запиту та відповіді на нього від АТ «Укрпошта».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мозжерін Ю.С. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Також підтримали клопотання про долучення до матеріалів справи копії адвокатського запиту та відповіді на нього від АТ «Укрпошта» та скріншоту з додатку «Резерв+» про наявність у позивача діючої відстрочки та вчасне оновлення ним військово-облікових даних. Протокольно вказане клопотання задоволено.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 Куц О.С. в судове засідання не з`явився, 27.05.2025 подав суду заяву про розгляд справ за його відсутності, за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

Положеннями ч. 9 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

У відповідності до ст. 21 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаний та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, взяттю на персонально-первинний та персональний військовий облік в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях підлягають громадяни України з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Взяття громадян на персонально-первинний та персональний військовий облік, а також їх виключення з такого обліку здійснюється лише після взяття (зняття, виключення) зазначених громадян на військовий облік (з військового обліку) у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів.

Згідно ст. 3 зазначеного Порядку для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 19.12.2002 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовозобов`язаним, має право на відстрочку за п. 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У відповідності до повістки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 3007 від 04.12.2024 ОСОБА_3 належить з`явитись до даного ТЦК 04.12.2024 для взяття на військовий облік.

Згідно повістки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2452491 ОСОБА_1 належить з`явитись 23.02.2025 о 14:00 за визначеною в ній адресою для уточнення даних.

Зі змісту конверту про повернення поштового відправлення № 170 вбачається, що воно не було вручено адресату ОСОБА_1 , оскільки «адресат відсутній за вказаною адресою». Вказану позначку виконано АТ «Укрпошта» 24.02.2025.

Відповідно до трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» (поштове відправлення № 170), невдала спроба вручення листа адресату відбулась лише 24.02.2025, після чого лист повернено відправнику (одержувач відсутній за вказаною адресою).

Відповідно до відповіді на адвокатський запит представника позивача, адресованого АТ «Укрпошта», останнє повідомило, що повістка, яка надійшла до відділення 20.02.2025 не була вручена 21.02.2025 за адресою позивача, оскільки двері ніхто не відчинив. Оскільки на протязі трьох днів ніхто не звернувся за отриманням повістки така була повернута адресату 24.02.2025. При цьому повідомлення про надходження листа № 170 у вигляді смс-повідомлення не направлялося, оскільки на відправленні не було зазначено номер телефона адресата.

У відповідності до протоколу № 108 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 12.03.2025 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 12.03.2025 приблизно о 15:00 був доставлений працівниками поліції нарядом «Корвет 451»до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з попередженням в додатку «Резерв+» про можливе порушення правил військового обліку. Під час проведення перевірки щодо правильності військового обліку в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 19.12.2002. Засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим повідомленням № 170 з описом вкладення та повідомленням про вручення, ОСОБА_4 була направлена повістка № 2452491 для прибуття 23.02.2025 о 14:00 год. Відправлення було направлене за адресою: АДРЕСА_1 . Гр. ОСОБА_1 23.02.2025 о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, причини неявки не повідомив. Жодних заяв чи клопотань про поважність причин неприбуття гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 не надав. Виходячи з інформації, наданої Укрпоштою, а саме згідно трекінгу Укрпошти та відмітки, зробленої уповноваженим представником Укрпошти на конверті, відправлення було повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що відповідно до п. 41 Постанови 560 вважається належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто гр. ОСОБА_1 знав про необхідність прибуття 23.02.2025 о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не прибув, тим самим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, було роз`яснено її права та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 год. 17.03.2025 за адресою АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 . У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 власноручно зазначив: «Пояснення надам при розгляді справи».

17.03.2025 розгляд справи не відбувся в зв`язку з відсутністю начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 . ОСОБА_1 в суді пояснив, що прочекав під воротами ІНФОРМАЦІЯ_2 поки до нього не вийшов працівник та не повідомив, що розгляд справи буде перенесено, про що його додатково повідомлять. В середу 19.03.2025 він отримав смс-повідомлення на номер телефону про дату та час розгляду справи.

25.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено Постанову № 215, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 грн.

У відповідності до вищезазначеної постанови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 12.03.2025 приблизно о 15:00 був доставлений працівниками поліції нарядом «Корвет 451»до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з попередженням в додатку «Резерв+» про можливе порушення правил військового обліку. Під час проведення перевірки щодо правильності військового обліку в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 19.12.2002. Засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим повідомленням № 170 з описом вкладення та повідомленням про вручення, ОСОБА_4 була направлена повістка № 2452491 для прибуття 23.02.2025 о 14:00. Відправлення було направлене за адресою: АДРЕСА_1 . Гр. ОСОБА_1 23.02.2025 о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, причини неявки не повідомив. Жодних заяв чи клопотань про поважність причин неприбуття гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 не надав. Виходячи з інформації, наданої Укрпоштою, а саме згідно трекінгу Укрпошти та відмітки, зробленої уповноваженим представником Укрпошти на конверті, відправлення було повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що відповідно до п. 41 Постанови 560 вважається належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто гр. ОСОБА_1 знав про необхідність прибуття 23.02.2025 о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не прибув, тим самим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Копію вказаної постанови позивач отримав 25.03.2025.

Позивач ОСОБА_1 зі вказаною постановою не згоден, вважає її протиправною та просить скасувати.

Положеннями ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту Закон №2232-XII).

Так, згідно з частинами першою, другою та третьою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

На виконання вимог частини десятої статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.

Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації, суд зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративного правопорушення діяв особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі по тексту Закон №3543-XII).

Відповідно до абзацу 2 частини першої та частини третьої статті 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого Постановою КМУ від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі по тексту Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із пунктом 8 Положення №154 завданнями ТЦК та СП відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

На виконання пункту 9 Положення №154 ТЦК та СП відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, саме на ТЦК та СП законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.

Згідно з абзацом 8 частини третьої статті 22 Закону №3543-XII у разі отримання повістки про виклик до ТЦК та СП громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Судом встановлено, що фактичною підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, на підставі спірної постанови слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підтримку та мобілізацію» у зв`язку з неприбуттям позивача 23.02.2025 року до РТЦК, у строк і місце, зазначені в повістці № 2452491, для уточнення даних.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина перша статті 247 КУпАП).

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заперечується факт оповіщення його про необхідність прибуття 23.02.2025 року до РТЦК, що підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами.

Так, згідно повістки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2452491 ОСОБА_1 належить з`явитись 23.02.2025 о 14:00 за визначеною в ній адресою для уточнення даних.

Зі змісту конверту про повернення поштового відправлення № 170 вбачається, що воно не було вручено адресату ОСОБА_1 , оскільки «адресат відсутній за вказаною адресою». Вказану позначку виконано АТ «Укрпошта» 24.02.2025.

Відповідно до трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» (поштове відправлення № 170), невдала спроба вручення листа адресату відбулась лише 24.02.2025, після чого лист повернено відправнику (одержувач відсутній за вказаною адресою).

Відповідно до підпункту 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16 травня 2024 р. №560:

«Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».

Змінами, внесеними Постановою уряду від 8 жовтня 2024 № 1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.

У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

З наведеного вбачається, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача у встановленому діючим законодавством порядку до дати, на яку його було викликано до ТЦК (23.02.2025), про надходження на його адресу відповідної повістки. Не зважаючи на надходження поштового повідомлення (повістки) до відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» в м. Миколаєві 20.02.2025, повторна невдала спроба вручення такого відправлення була здійснена лише 24.02.2025 тобто вже після спливу дати, на яку позивач викликався до ТЦК.

На переконання суду, вказане є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, оскільки об`єктивна відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

Резюмуючи усе вищевикладене, суд зазначає, що вина позивача, яка полягала у порушенні вимог абзацу 2 частини першої статті 22 Закону №3543-XII, не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення судового збору, судом встановлено наступне

Згідно положень ст.ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір» особи, які оскаржують постанову у справі про адміністративне правопорушення, не віднесені до кола суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об`єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в Постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 (11-1287апп18).

У вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в Постанові від 13.12.2016 (провадження №21-1410а16) про те, що у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», сплаті не підлягає, так як чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2 - 5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2020, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто за подання даного позову до суду підлягає сплаті судовий збір в розмірі 605,60 грн. (3 028,00 х 0,2).

Натомість позивачем ОСОБА_1 без належних правових підстав за подання позову про скасування постанови про адміністративне правопорушення сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, сплачений ним судовий збір в розмірі 605,60 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. В задоволенні іншої частини вимог про сплату судового збору необхідно відмовити.

Керуючись статтями 18, 19, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_5 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 215 від 25.03.2025 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 28.05.2025.

Суддя Г.А. Микульшина