Справа № 758/16532/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Штульман І.В.,

суддів - Кобаля М.І., Черпака Ю.К.,

при секретарі - Рожок В.В.,

за участі - позивача ОСОБА_1 та його представника Медведєва Д.С.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Медведєва Дмитра Сергійовича, - представника позивача ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року у справі позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

23 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) - адвокат Медведєв Дмитро Сергійович (далі - представник позивача) звернувся в Подільський районний суд міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 від 02 листопада 2024 року №4А-882 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року поновлено пропущений строк на оскарження постанови №4А-882. Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач дізнався про постанову №4А-882 лише 12 грудня 2024 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, а саме: скріншот з повідомлення від 12 грудня 2024 року.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Медведєв Д.С. 17 березня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю. Свою позицію представник позивача обґрунтовує тим, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за відсутності позивача, якого відповідачем не було своєчасно сповіщено про розгляд справи, що в силу приписів частини першої статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи. Медведєв Д.С. зазначив, що єдиною повісткою, що приходила на ім`я ОСОБА_1 є повістка від 30 грудня 2024 року. При цьому, представник апелянта звертає увагу на відсутність в матеріалах справи опису поштового відправлення №879, що ставить під сумнів відправку відповідачем саме повістки на зареєстровану адресу позивача ОСОБА_1 , а не будь-якого іншого документа.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2025 року позивачу ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі, витребувано з суду першої інстанції матеріали адміністративної справи та встановлено строк для подання відзиву.

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 20 травня 2025 року.

За змістом частини п`ятої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

За приписами частини другої статті 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Медведєва Д.С. слід задовольнити, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року - скасувати, виходячи з такого.

Відповідач, достовірно знаючи про час та місце апеляційного розгляду справи №758/16532/24 свого представника двічі в судові засідання на 21 травня 2025 року та 28 травня 2025 року до суду не направив.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову №4А-882, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, накладено штраф у розмірі 25500 гривень. Підставою для прийняття постанови №4А-882 стало те, що позивач ОСОБА_1 15 жовтня 2024 року не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/викликом, чим порушив вимоги статті 22 Закону України від 23 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII).

Вважаючи постанову відповідача від 02 листопада 2024 року №4А-882 протиправною, ОСОБА_1 звернувся в Подільський районний суд міста Києва з цим позовом.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорювана постанова №4А-882 була прийнята начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 правомірно, оскільки належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується факт порушення позивачем ОСОБА_1 вимог статті 22 Закону №3543-XII, за що передбачена частиною третьої статті 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 КУпАП (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (абзац другий статті 235 КУпАП).

Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Законом України від 09 травня 2024 року №3696-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3696-IX), який набув чинності 19 травня 2024 року, стаття 210-1 КУпАП викладена в такій редакції:

«Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію

- тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню,

- тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період

- тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.».

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Приписи статті 37 Закону №2232-ХІІ визначають порядок взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Приписами частини третьої статті 37 Закону №2232-ХІІ передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.

У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, взяття на військовий облік, зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (абзац другий частини третьої статті 37 Закону №2232-ХІІ).

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921 та від 30 грудня 2022 року №1487.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Відповідно до статті 1 Законі України від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон №1932-XII) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.

18 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі - Закон №3633-ІХ).

Абзацом четвертим підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3633-ІХ встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

З матеріалів справи вбачається, що повісткою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05 жовтня 2024 року №315866 позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язано з`явитися 15 жовтня 2024 року об 11:00 до відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , - для уточнення даних.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 05 жовтня 2024 року сформована та підписана кваліфікованим електронним підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 повістка про виклик №315866 була направлена через АТ «Укрпошта» на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), рекомендованим листом з описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення №879, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією повістки (а.с.68), копією опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення (а.с.68 зворот), роздруківкою трекінгу Укрпошти за номером №879 (а.с.68- зворот).

Слід зазначити, що форма повістки та розписки про її вручення, їх зміст визначені в Додатку 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі - Порядок №1487), згідно з яким повістка має відривну частину - розписку про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повинна бути одержана певним громадянином із засвідченням його особистим підписом.

Як зазначено у примітці Додатку 11 до Порядку №1487, повістка вважається врученою:

- рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення - у день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора, або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання (роботи, навчання), якщо особа не повідомила про іншу свою адресу;

- шляхом вручення під особистий підпис - у день, зазначений у розписці до повістки, в якій проставлений підпис особи, або день складеного у довільній формі акта про відмову особи в отриманні повістки під особистий підпис (за підписом осіб, які мали намір вручити особі повістку).

Крім того, відповідно до пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560) належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

Відповідно до пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила №270) рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Пунктом 85 Правил №270 передбачено, що поштові відправлення з позначкою «Вручити особисто», адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку. Вручення зазначених поштових відправлень, а також рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка», адресованих посадовим і службовим особам органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, або за місцем роботи фізичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному в таких органах, підприємствах, установах. Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у справі №800/547/17: «направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним».

Як вбачається з роздруківки трекінгу відстеження поштового відправлення №879:

- 08 жовтня 2024 року відправлення прибуло до відділення;

- 09 жовтня 2024 року проставлено відмітку «невдала спроба вручення»;

- 11 жовтня 2024 року працівниками Укрпошти проставлено відмітку «Відсутність адресата за вказаною адресою»;

- 23 жовтня 2024 року відправлення із повісткою про виклик повернулося в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, в розумінні положень Порядку №560, Правил №270 та з урахуванням трекінгу відстеження поштового відправлення, повістка №315866 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 вважається врученою, а особа, якій вона була направлена - належним чином повідомлена.

Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2799 цього Кодексу.

Частиною першою статті 249 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та, а також статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Згідно частини першої статті 2799 КУпАПу разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (частина друга статті 2799 КУпАП).

Отже, справа про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 КУпАП може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності лише у випадку подання такою особою відповідної заяви.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції відмічає, що у матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, так як і доказів подання позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідної заяви про визнання вчиненого ним правопорушення. Матеріали справи не містять письмової згоди-заяви ОСОБА_1 на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що хоча оспорювана постанова №4А-882 ухвалена уповноваженою посадовою особою (начальником) ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнення накладено в межах санкції статті з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, однак органом ТЦК та СП було порушено процедуру притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що є самостійною підставою для визнання протиправним та скасування такого акту індивідуальної дії.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Медведєва Д.С., а рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року - скасувати.

Відповідно до статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з положень статті 139 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що колегію суддів Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу представника Данюка М.М. задоволено, то на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1514,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань призначених для ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись статтями 139, 242-244, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Медведєва Дмитра Сергійовича - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 лютого 2025 року у справі №758/16532/25 - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №4А-882 від 02 листопада 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 02 листопада 2024 року №4А-882 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження по справі №4А-882 за адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак