Справа № 300/6791/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6791/24 пров. № А/857/30720/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Окуневича Михайла Валентиновича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Боршовський Т.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 23.10.2024р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

12.01.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Окуневич М.В., діючий на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Чернівецькій обл. № 82 від 13.08.2024р. щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу періоду роботи з 01.05.1990р. по 09.03.1994р., з 10.03.1994р. по 29.06.2001р. та призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи період з 01.05.1990р. по 09.03.1994р., з 10.03.1994р. по 29.06.2001р. та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.08.2024р.;

понесені позивачем судові витрати стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів (а.с.1-5).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.20-21).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. № 82 від 13.08.2024р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язано ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2024р. про призначення пенсії за віком та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 03.03.1991р. по 09.03.1994р., з 10.03.1994р. по 31.12.1999р., з 01.01.2001р. по 29.06.2001р., із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні; відмовлено в задоволенні решти позову; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 726 грн. 70 коп. (102-116).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Чернівецькій обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.118-120).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком органом ПФ України розраховано стаж, який склав 26 років 06 місяців 22 дні, при необхідному 31 рік. За доданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 пенсійним органом не зараховано:

періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 13.10.1981р. з 01.05.1990р. по 09.03.1994р., оскільки відсутні відомості про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів та щодо перейменування колгоспу;

період роботи згідно довідки № 3 від 04.06.2024р. з 10.03.1994р. по 29.06.2001р., оскільки заявниця працювала з 1994 року по 2001 рік, а заробітна плата не нараховувалася протягом 2001-2021 років.

Крім того, не зрозуміло чи проводилася сплата внесків; також наявні розбіжності в даних про реорганізацію: в довідці № 1 від 04.06.2024р. вказано, що реорганізація відбулася 12.01.1996р., а в трудовій книжці зазначено - 01.11.1994р., через що необхідно надати акт зустрічної перевірки для підтвердження спірного періоду трудової діяльності.

Таким чином, в діях органу апелянта не вбачаються протиправні дії по відношенню до позивача; розрахунок стажу позивача проведено згідно вимог чинного законодавства.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась 06.08.2024р. до територіального органу ПФ України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До вказаної заяви ОСОБА_1 долучені підтверджуючі документи, у тому числі: копія паспорта громадянина України; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; витяг з Реєстру територіальної громади від 30.05.2024р.; копія трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р.; копія заяви від 30.05.2024р. про виплату пенсії; копія довідки ТзОВ «Підприємства по виробництву та переробці сільськогосподарської продукції «Нілена» № 1 від 04.06.2024р. про перейменування товариства; копія довідки ТзОВ «Підприємства по виробництву та переробці сільськогосподарської продукції «Нілена» № 3 від 04.06.2024р. про період роботи з 10.03.1994р. по 29.06.2001р.; копія довідки ЦНАП Рогатинської міської ради № 77 від 30.05.2024р. про місце реєстрації; копія довідки Управління соціального захисту населення Івано-Франківської РДА № 1/595 від 30.05.2024р. про перебування на обліку як одержувач компенсації по догляду; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.03.1988р.; копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 30.04.1987р. (а.с.50-72).

За принципом екстериторіальності ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. розглянуло заяву позивача та 13.08.2024р. прийняло рішення № 82 про відмову у призначенні пенсії (а.с.16, 45).

Згідно спірного рішення страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 06 місяців 22 дні, при необхідному 31 рік. До страхового стажу не враховано:

* періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 13.10.1981р. з 01.05.1990р. по 09.03.1994р., оскільки відсутні дані про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів й відомості про перейменування колгоспу;

* період роботи згідно довідки № 3 від 04.06.2024р. з 10.03.1994р. по 29.06.2001р., оскільки заявниця працювала з 1994 року по 2001 рік, а заробітна плата не нараховувалася протягом 2001-2021 років. Крім того, не зрозуміло чи проводилася сплата внесків. Також наявні розбіжності в даних про реорганізацію: в довідці № 1 від 04.06.2024р. вказано, що реорганізація відбулася 12.01.1996р., а в трудовій книжці зазначено з 01.11.1994р.; рекомендовано надати акт зустрічної перевірки для підтвердження вказаного періоду трудової діяльності.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 0900-0206-8/445243 від 19.08.2024р. (а.с.12).

Не погоджуючись із такими висновками пенсійного органу про відсутність страхового стажу в ОСОБА_1 , вважаючи протиправними дії відповідача щодо незарахування спірних періодів до її страхового стажу та враховуючи достатню тривалість страхового стажу на дату звернення з заявою про призначення пенсії, представник позивача звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що представленими доказами, зокрема, записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 13.10.1981, підтверджується період роботи позивача з 01.05.1990р. по 09.03.1994р. в колгоспі імені Шевченка.

З огляду на зміст вказаного запису в трудовій книжці ОСОБА_1 прийнята в колгосп імені Шевченка на роботу саме як працівник, а не як член колгоспу, а тому вимоги про встановлення позивачу мінімуму трудової участі в громадському господарстві та виконання такого мінімуму не стосуються періоду роботи ОСОБА_1 з 01.05.1990р. по 09.03.1994р.

Водночас, пенсійним органом не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів для перевірки вказаних зауважень щодо запису трудової книжки про звільнення з роботи.

При цьому суд врахував, що частина періоду роботи ОСОБА_1 зі спірного періоду з 01.05.1990р. по 09.03.1994р. зарахована пенсійним органом до страхового стажу позивача. Зокрема, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період догляду за дитиною до трьох років з 05.09.1989р. по 02.03.1991р., що в частині накладається із спірним періодом з 01.05.1990р. по 09.03.1994р., а саме: з 01.05.1990р. по 02.03.1991р.

З метою уникнення подвійного зарахуванню до страхового стажу одних і тих же періодів роботи, до страхового стажу підлягають зарахуванню лише ті періоди, які незараховані пенсійним органом згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 , а саме: з 03.03.1991р. по 09.03.1994р.

Також записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р. підтверджується період трудової діяльності позивача з 10.03.1994р. по 29.06.2001р.

Водночас, позивач ОСОБА_1 не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та належної сплати страхових внесків. Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Окрім цього, запис в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р. про переведення ОСОБА_1 на роботу в ТзОВ «Нілена» з 01.11.1994р., у зв`язку з перейменуванням підприємства, лише підтверджує факт продовження трудової діяльності позивача в ТзОВ «Нілена» після перейменування роботодавця Сільського господарства /СГ/ «Нілена».

З огляду на передбачені ч.1 ст.26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обов`язкові умови для призначення пенсії за віком, суд дійшов висновку про наявність таких умов щодо позивача, а саме: ОСОБА_1 досягла 60 років; має стаж роботи не менше 31 року.

Таким чином, щодо позивача є всі встановлені законом умови для призначення їй пенсії за віком.

Окрім цього, саме ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. є повноважним територіальним органом ПФ України, визначеним за принципом екстериторіальності. Оскільки вказаний відповідач неналежно розглянув заяву позивача про призначення пенсії, тому саме він повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування прийнятого ним протиправного рішення.

Водночас, суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 03.03.1991р. по 09.03.1994р., з 10.03.1994р. по 31.12.1999р., з 01.01.2001р. по 29.06.2001р., із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

При цьому, слід відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у частині позовних вимог про зобов`язання зарахувати позивачу до страхового стажу періодів роботи з 01.05.1990р. по 02.03.1991р. та з 01.01.2000р. по 31.12.2000р.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XII/ та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017р.

Починаючи з 01.01.2018р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024р. по 31.12.2024р. - не менше 31 року.

Відповідно до ст.56 Закону № 1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У ст.1 Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення:

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 637 від 12.08.1993р. затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній /Порядок № 637/.

Пунктом 1, 2, 3 цього Порядку передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Додатково в довідці наводяться такі відомості:

стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції;

стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування;

стосовно жінок, які працюють на вирощуванні, збиранні та післязбиральному обробленні тютюну, - про зайнятість на перелічених роботах протягом повного сезону.

Водночас апеляційний суд враховує, що згідно приписів ст.ст.3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969р., затв. постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969р., громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (ст.24 Примірного статуту 1969 року).

Відповідно до п.п.1, 2, 5 та 6 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975р. /Основні Положення/, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

У трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Усі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Згідно із взірцем трудової книжки колгоспника, затв. постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975р., трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

З огляду на зміст вищевказаних положень, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, передбачено дві форми роботи особи в колгоспі:

шляхом прийняття в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводився загальними зборами колгоспників за поданням правління;

за трудовими договорами фахівців та інших працівників, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (тобто без членства в колгоспі).

Таким чином, трудова книжка колгоспника заводилася лише щодо членів колгоспів та була основним документом про трудову діяльність таких осіб. Також вимоги про встановлення в колгоспі мінімуму трудової участі в громадському господарстві та виконання такого мінімуму стосувались лише членів колгоспу і такі відомості підлягали внесенню до трудових книжок колгоспників.

У спірному випадку апеляційний суд враховує, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р., позивач з 01.05.1990р. прийнята на посаду швачки в швейний цех колгоспу імені Шевченка; запис про прийняття на роботу вчинений на підставі наказу № 5 від 01.05.1990р.; з 09.03.1994р. позивач звільнена з роботи згідно поданої заяви (за згодою сторін); запис про звільнення вчинений на підставі наказу № 3 від 09.03.1994р., скріплений підписом голови правління та печаткою Спілки селян імені Шевченка (а.с.58).

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р. містить записи про період роботи ОСОБА_1 з 01.05.1990р. по 09.03.1994р. в колгоспі імені Шевченка та не містить записів про вступ чи вихід з членів колгоспу, а містить запис саме про прийом на роботу та звільнення з роботи за угодою сторін.

Враховуючи зміст вказаного запису в трудовій книжці ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує, що позивач прийнята в колгосп імені Шевченка на роботу саме як працівник, а не як член колгоспу (за відсутності доказів протилежного), а тому вимоги про встановлення позивачу мінімуму трудової участі в громадському господарстві та виконання такого мінімуму не стосуються періоду роботи ОСОБА_1 з 01.05.1990р. по 09.03.1994р. в колгоспі імені Шевченка.

Окрім цього, згідно архівної довідки КУ «Рогатинський трудовий архів» № М-20/01-19 від 06.06.2024р. у книгах нарахування оплати праці колгоспу імені Шевченка, селянської спілки імені Шевченка, за період з лютого по грудень 1991 року значиться ОСОБА_2 , з січня по грудень 1992 року значиться ОСОБА_3 , із січня по листопад 1994 року значиться ОСОБА_3 ; підстава: книги нарахування оплати праці за 1991, 1992, 1994 роки; у наявних книгах нарахування оплати праці за 1990 рік і за 1993 рік не значиться ОСОБА_1 (а.с.8).

Водночас, відповідно до розписки-повідомлення про перелік прийнятих від ОСОБА_1 документів разом із заявою від 06.08.2024р. про призначення пенсії, позивач таку довідку не долучала до заяви від 06.08.2024р. про призначення пенсії (а.с.46-49).

Таким чином, ГУ ПФУ в Чернівецькій обл. під час прийняття спірного рішення № 82 від 13.08.2024 не надавало оцінку такій архівній довідці КУ «Рогатинський трудовий архів» № М-20/01-19 від 06.06.2024р.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 прийнята в колгосп імені Шевченка на роботу саме як працівник по трудовому договорі, а не як член колгоспу, для зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.05.1990р. по 09.03.1994р. в колгоспі імені Шевченка достатньо лише записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р., яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи ОСОБА_1 .

Представлена трудова книжка містить записи про періоди роботи позивача із зазначенням професій, номеру та дати наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідної тривалості, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018р. у справі № 754/14898/15-а.

Апеляційний суд наголошує, що працівник не може нести відповідальність за неналежне оформлення трудової книжки.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Вказана позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019р. у справі №593/283/17 та від 30.09.2019р. у справі №638/18467/15-а.

Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018р, в якій суд касаційної інстанції вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що згідно з ч.3 ст.44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків у органів ПФ під час вирішення питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Органи ПФ України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

При цьому, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Щодо відсутності в трудовій книжці запису про перейменування колгоспу імені Шевченка в спілку селян імені Шевченка, то суд першої інстанції правильно врахував, що пенсійні органи мають можливість перевірити інформацію з відповідних державних реєстрів, зробити запити до відповідних органів державної влади (Державної податкової служби, Держстату, архівних установ при органах влади тощо), а також право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, пенсійним органом не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів для перевірки вказаних зауважень щодо запису трудової книжки про звільнення з роботи.

З огляду на встановлені обставини, заперечення відповідача щодо наданої позивачем трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування періоду роботи позивача з 01.05.1990р. по 09.03.1994р. для обрахунку стажу при призначенні пенсії за віком.

Водночас апеляційний суд враховує, що частина періоду роботи ОСОБА_1 зі спірного періоду з 01.05.1990р. по 09.03.1994р. зарахована пенсійним органом до страхового стажу позивача, що підтверджується розрахунком стажу. Зокрема, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період догляду за дитиною до трьох років з 05.09.1989р. по 02.03.1991р., що в частині накладається із спірним періодом з 01.05.1990р. по 09.03.1994р., а саме: з 01.05.1990р. по 02.03.1991р. (а.с.38).

Щодо зарахування да страхового стажу позивача періоду роботи з 10.03.1994р. по 29.06.2001р., апеляційний суд враховує наступне.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р. підтверджуються наступні періоди роботи позивача:

з 10.03.1994р. прийнята на посаду робочої по переробці м`яса в СГ «Нілена»;

з 01.11.1994р. у зв`язку з перейменуванням фірми переведена на роботу в ТзОВ «Нілена»;

з 29.06.2001р. звільнена за власним бажанням (а.с.59-60).

При цьому записи про прийом, переведення та звільнення позивача з роботи в СГ «Нілена» (ТзОВ «Нілена») зроблені акуратно, є чіткими та зрозумілим, вчинені на підставі відповідних наказів № 9 від 02.04.1994р., № 34 від 01.11.1994р., № 4 від 29.06.2001р., містять відтиски печатки підприємства та підписи директора.

Отже, записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р. підтверджується період трудової діяльності позивача з 10.03.1994р. по 29.06.2001р.

Також апеляційний суд враховує, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, в свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Тому відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів з такої підстави як непідтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем вимог законодавства. Будь-яких доказів, які б свідчили про несплату страхових внесків до пенсійних органів саме з вини позивача, суду не надано.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019р. у справі № 144/669/17, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17 та від 01.03.2021р. у справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що спірним у розглядуваній справі є період роботи позивача з 10.03.1994р. по 29.06.2001р., водночас безпідставним є твердження пенсійного органу по поширення негативних наслідків у вигляді незарахування до страхового стажу такого періоду через несплату страхових внесків за інший період, починаючи з 30.06.2001р. по 29.06.2021р.

Також безпідставними є доводи ГУ ПФУ в Чернівецькій області, викладені в рішення № 82 від 13.08.2024р. в такому формулюванні: «не зрозуміло чи проводилася сплата внесків».

Щодо доводів пенсійного органу про наявність розбіжностей в даних про реорганізацію, а саме: у довідці № 1 від 04.06.2024р. вказано, що реорганізація відбулася 12.01.1996р., а в трудовій книжці зазначено з 01.11.1994р., а тому необхідно надати акт зустрічної перевірки для підтвердження даного періоду трудової діяльності, то як правильно зауважив суд першої інстанції, проведення реорганізації підприємства жодним чином не впливає на стаж працівника на такому підприємстві.

Зокрема, згідно довідки ТзОВ «Підприємство по виробництву та переробці сільськогосподарської продукції «Нілена» № 1 від 04.06.2024р. СГ «Нілена» перейменовано 12.01.1996р. на ТзОВ «Підприємство по виробництву та переробці сільськогосподарської продукції «Нілена» (а.с.67).

Натомість, запис в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р. про переведення ОСОБА_1 на роботу в ТзОВ «Нілена» з 01.11.1994р. у зв`язку з перейменуванням підприємства лише підтверджує факт продовження трудової діяльності позивача в ТзОВ «Нілена» після перейменування роботодавця СГ «Нілена».

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. належним чином не були досліджені та взяті до уваги всі відомості (записи), які містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 13.10.1981р. для підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсії за віком та, як наслідок, не надано їм належної оцінки.

Відтак, рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. № 82 від 13.08.2024р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є протиправним, через що правильно скасовано судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача частково задоволені у визначений спосіб.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Чернівецькій обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. в адміністративній справі 300/6791/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 26.05.2025р.