Справа № 154/1980/25
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 травня 2025 року м. Володимир

Суддя Володимирського міського суду Волинської області Вітер І.Р., вивчивши матеріали позовної заяви за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нововолинського відділення поліції ГУНП у Волинській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАБ № 846443 від 22 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2025 року у Володимирський міський суд Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Нововолинського відділення поліції ГУНП у Волинській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАБ № 846443 від 22 травня 2021 року за ч.ч.1, 5, 6 ст.121 та ч.ч.1, 2, 3 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 2 ст. 169 КАС України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вивчивши матеріали адміністративного позову, приходжу до переконання, що дану позовну заяву належить залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, виходячи з наступного.

Щодо підсудності спору.

Так, згідно п.1 ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначається найменування суду першої інстанції, до якого подається позовна заява.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що вона подається до Володимирського міського суду Волинської області.

Проте, найменування суду першої інстанції у позовній заяві повинно відповідати визначеній законом територіальній підсудності.

Так, перевіряючи підсудність даної справи Володимирському міському суду Волинської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 25 КАС України визначено підсудність справ за вибором позивача.

Згідно ч. 1 ст. 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Тобто, законодавець передбачив можливу альтернативну підсудність розгляду окремих категорій справ і наділив правом вибору звернення до суду виключно позивача.

У позовній заяві позивач не обґрунтовував підсудність даної справи Володимирському міському суду Волинської області.

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що його місце проживання знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак доказів реєстрації його місця проживання (перебування, знаходження) не долучив.

З приводу даного недоліку позову суд звертає увагу позивача, що:

1.якщо його зареєстрованим місцем проживання є місто Нововолинськ Волинської області, то за ч.1 ст.25 КАС України дана справа може бути підсудна Нововолинському міському суду Волинської області як адміністративному суду;

2.якщо ж його зареєстрованим місцем проживання є населений пункт у Володимирському районі, дана справа може бути підсудна Володимирському міському суду Волинської області.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 31 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року.

Оскільки до прийняття постанови ВРУ «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року м. Нововолинськ було містом обласного підпорядкування, тому в силу положень п. 31 на цю територію продовжує поширюватись територіальна юрисдикція Нововолинського міського суду Волинської області.

Оскільки позивач не обґрунтував підсудність даної справи Володимирському міському суду Волинської області положеннями ч. 1 ст. 25 КАС України, а матеріали позовної заяви не містять доказів реєстрації місця проживання (перебування, знаходження) позивача у Володимирському районі, підстав для розгляду даної справи Володимирським міським судом Волинської області не встановлено.

Частиною 5 ст. 171 КАС України визначено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Проте на даний час, оскільки позивачем не надано доказів його реєстрації місця проживання (перебування, знаходження) суд позбавлений можливості визначити дійсну територіальну підсудність даного спору.

Справа може бути підсудна й адміністративному суду за місцезнаходженням відповідача, про те й тут ОСОБА_1 у позові визначив неналежного відповідача.

Щодо належності відповідача.

Згідно п.2 ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.6 ст.4 КАС України).

У даній справі позивач оскаржує постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії БАБ № 846443 від 22 травня 2021 року, яка була винесена інспектором СРПП ВП №1 (м. Нововолинськ) Циплаковим Віктором Сергійовичем, а відповідачем до справи залучив Нововолинське відділення поліції ГУНП у Волинській області.

Пунктом 7-1 частини другої статті 255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтями 121, 126 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 121, 126.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року по справі №742/2298/17, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно з положеннями ст.46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частини 1 та 2 ст.222 КУпАП).

При цьому, приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч.1 ст.15 «Про Національну поліцію», територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Правову позицію з даного питання було висловлено Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2019 року по справі № 724/716/16-а (провадження № К/9901/12750/18).

Отже, належним відповідачем є Головне управління Національної поліції у Волинській області, який є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Нововолинське відділення поліції, як структурний підрозділ ГУНП у Волинській області, не є належним відповідачем у справі.

У відповідності до положень ст.48 КАС України, позивач вправі подати клопотання про заміну первісного відповідача належним, проте у разі залишення позову без руху із врахуванням інших причин, може самостійно виправити цей недолік.

Щодо поважності причин пропуску строку оскарження.

Позивач ОСОБА_1 у позові просить поновити йому строк для оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАБ № 846443 від 22 травня 2021 року.

Як підставу для поновлення строку вказує на те, що йому не було відомо про винесення оскаржуваної постанови, і про факт її існування дізнався лише із повідомлення Володимирського ДВС у Володимирському районі Волинської області № 72914/23.1-21 від 19 травня 2025 року.

Приписами ч. 1, 2 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальний строк оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності встановлений частиною другоюстатті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої позовну заяву може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Тобто, законом чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (як у спірному випадку) встановлено спеціальний десятиденний строк.

Водночас, позов подано з пропуском строку.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, постанова від 22.04.2020 року у справі № 811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №120/5780/20-а.

Як на підставу пропуску строку оскарження з поважних причин позивач Грабовський покликається на лист Володимирського ДВС у Володимирському районі Волинської області № 72914/23.1-21 від 19 травня 2025 року, проте саме у цьому листі йде мова про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана йому 20 серпня 2021 року.

Незважаючи на те, що позивач як сторона виконавчого провадження має право ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження АСВП № 66570226, повідомлення ВДВС про направлення йому постанови про відкриття провадження не спростував, доказів щодо неотримання вказаної постанови до позову не долучив.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що за змістом пункту 9 оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності серії БАБ № 846443 від 22 травня 2021 року, її копія була надіслана йому рекомендованим листом № 2380/57/101 від 16 червня 2021 року.

Інформація у позовній заяві не містить доводів позивача проте, що він копію цієї постанови не отримав, доказів її неотримання до справи також не долучив, у зв`язку з чим його доводи про поважність причин пропущення строку її оскарження є сумнівними.

Згідно положень ч.1 та 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За таких обставин вважаю, що дану позовну заяву належить залишити без руху та надати позивачу строк десять днів для усунення недоліків, які унеможливлюють конкретно встановити підсудність спору, коло учасників у справі та поважність причин для поновлення строку оскарження.

Керуючись ст. ст.94, 121, 123, 160, 161, 169, 286 КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Нововолинського відділення поліції ГУНП у Волинській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії БАБ № 846443 від 22 травня 2021 року за ч.ч.1, 5, 6 ст.121 та ч.ч.1, 2, 3 ст.126 КУпАП, залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків, які зазначені в ухвалі, протягом десяти днів з дня отримання позивачем копії цієї ухвали.

В разі невиконання вимог ухвали судді про усунення недоліків в встановлений строк, відповідно до вимог ч.4 ст.169 КАС України позовна заява буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали суду окремо від рішення суду не допускається. Заперечення на ухвалу суду включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Ігор ВІТЕР