Справа № 320/12794/24
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року Київ № 320/12794/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з управління зоною відчуження про зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Державного агентства України з управління зоною відчуження (далі відповідач, ДАЗВ), в якому просить:

- зобов`язати Державне агентство України з управління зоною відчуження провести у відповідності з нормативно-правовими актами та законодавством України конкурс на заміщення вакантної посади генерального директора Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство по поводженню з радіоактивними відходами";

- зобов`язати Державне агентство України з управління зоною відчуження звільнити з займаної посади виконуючої обов`язки генерального директора Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство по поводженню з радіоактивними відходами" у зв`язку з закінченням дозволеного терміну перебування виконуючої обов`язки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що системне не проведення Державним агентством України з управління зоною відчуження впродовж року, конкурсного відбору на вакантну посаду генерального директора ДСП "ЦППРВ" у відповідності з чинним законодавством позбавляє його можливості вільно обирати вид діяльності, а саме в даному випадку прийняти участь у конкурсному відборі та зайняти посаду генерального директора ДСП "ЦППРВ.

Також у позові позивач зазначив, що 17.02.2023 наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження № 19-ос ОСОБА_2 було призначено на посаду виконуючої обов`язки генерального директора ДСП "ЦППРВ". З дати підписання такого наказу минуло більше року, а повноцінного керівника підприємства в установленому законом порядку так і не було призначено. При цьому наголошено, що про відсутність погодження з Кабінетом Міністрів України на зайняття посади позивач дізнався чотири тижні тому, коли його поінформували, що Державна інспекція ядерного реагування також не видала ОСОБА_2 ліцензію на виконання розпорядчих функцій в РАВ (радіоактивні відходи) організації, без якої вона фактично повинна бути відстороненою від роботи, але працює і далі. Саме такі обставини спонукали позивача подати даний позов, позаяк стало зрозуміло, що відповідач добровільно не проведе конкурс на заміщення вакантної посади генерального директора ДСП "ЦППРВ".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 позов було залишено без руху та надано строк на усунення виявлених судом недоліків.

Враховуючи усунення позивачем виявлених недоліків, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої визначено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник ДАЗВ подав до суду письмовий відзив на позов, в якому наголосив, що позовні вимоги є безпідставними, неаргументованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не порушував права позивача на працю, натомість заявлені ним вимоги суперечать положенням чинного законодавства в умовах дії правового режиму воєнного стану. Окрім того обставини, наведені позивачем в обґрунтування заявлених вимог не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 увільнена з посади виконуючої обов`язки генерального директора ДСП "ЦППРВ" наказом ДАЗВ від 09.05.2024 № 30-24-ос.

Позивач подав письмову відповідь на відзив, в якій зазначив, що призначення на посаду ДСП "ЦППРВ" здійснюється виключно за результатами конкурсного відбору, тож відповідна позовна вимога має бути задоволена судом. Зазначив, що враховуючи факт звільнення з займаної посади ОСОБА_2 просить зобов`язати Державне агентство України з управління зоною відчуження провести у відповідності з нормативно-правовими актами та законодавством України конкурс на заміщення вакантної посади генерального директора Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство по поводженню з радіоактивними відходами".

Представник ДАЗВ подав письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких наголосив, що позивач висловлює виключно власну думку та обвинувачення в адресу ДАЗВ стосовно питань, що не є предметом розгляду справи.

Представник відповідача також просив суд залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позивачем було порушено строк подання позовної заяви.

Клопотання про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню оскільки враховуючи доводи позивача щодо принципу належного урядування та що позивач не мав підстав сумніватись, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб та що позивач не мав підстав сумніватись, що конкурс на заміщення вакантної посади генерального директора Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство по поводженню з радіоактивними відходами" буде проведено у відповідності з нормативно-правовими актами та законодавством України, строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив, письмові пояснення, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 17.02.2023 № 19-ос ОСОБА_2 було призначено на посаду виконуючої обов`язки Генерального директора Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" (ДСП "ЦППРВ").

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та працював у зоні відчуження на різноманітних посадах, у тому числі, керівних.

Згідно з доводами позивача, з дати підписання вказаного наказу пройшло більше року, але фактичного повноцінного керівника підприємства в установленому законом порядку так і не було призначено, чим порушено право позивача на працю та позбавлено можливості прийняти участь у конкурсі на посаду генерального директора ДСП "ЦППРВ", маючи для цього професійну підготовку, досвід, освіту та здібності.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальновідомими є обставини, що з 24.02.2022 в Україні оголошено воєнний стан, строк дії якого продовжено і на даний час.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, а також за наявності у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Після припинення чи скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців з дня його припинення чи скасування, на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, на які особи призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, оголошується конкурс. Граничний строк перебування особи на посаді, на яку її призначено відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, становить 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2022 № 643 "Деякі питання управління об`єктами державної власності на період воєнного стану" установлено, що на період дії воєнного стану, зокрема:

- не проводиться конкурсний відбір керівників, голів виконавчих органів та членів наглядових рад суб`єктів господарювання державного сектору економіки (далі - суб`єкт господарювання);

- призначення на посаду керівників, голів виконавчих органів, членів ради директорів та членів наглядових рад суб`єктів господарювання, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави і вартість активів яких за даними останньої фінансової звітності або річний розмір чистого доходу яких перевищує 200 млн. гривень, а також особливо важливого для економіки підприємства, вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності перевищує 2 млрд. гривень або річний розмір чистого доходу якого перевищує 1,5 млрд. гривень (далі - особливо важливе для економіки підприємство), здійснюється суб`єктом управління об`єктами державної власності (далі - суб`єкт управління) після погодження кандидатур відповідних осіб Кабінетом Міністрів України без проведення конкурсного відбору на строк, який не перевищує строку дії воєнного стану та трьох місяців після його припинення або скасування.

Зі змісту положення про експлуатуючу організацію (оператора) на всіх етапах життєвого циклу (вибір майданчика, проектування, будівництво, експлуатація, закриття (косервація) сховищ для захоронення радіоактивних відходів - Державне спеціалізоване підприємство "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами", затвердженого наказом ДАЗВ від 23.04.2018 № 96 випливає, що Підприємством засноване на державній власності, належить до сфери управління ДАЗВ, є експлуатуючою організацією, що здійснює діяльність, пов`язану з вибором майданчика, проектуванням, будівництвом, експлуатацією, закриттям (консервацією) сховищ для захоронення РАВ і забезпечення ядерної та радіаційної безпеки, фізичного захисту сховища для захоронення РАВ на всіх етапах життєвого циклу сховищ для захоронення РАВ, тобто є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, а також має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Управління експлуатуючою організацією здійснюється директором ДСП "ЦППРВ".

Таким чином, здійснивши системний аналіз наведених обставин справи та вимог чинного законодавства суд дійшов висновку, під час дії воєнного стану відсутні правові підстави для оголошення та проведення конкурсу по заміщенню вакантної посади генерального директора ДСП "ЦППРВ".

Відповідно, вимога позивача про зобов`язання ДАЗВ провести конкурс на заміщення вакантної посади генерального директора ДСП "ЦППРВ" суперечить положенням чинного законодавства, тож у суду відсутні підстави для її задоволення.

Позовна ж вимога про зобов`язання ДАЗВ звільнити з займаної посади виконуючої обов`язки генерального директора ДСП "ЦППРВ" також задоволенню не підлягає, оскільки рішення про призначення, переведення, звільнення з посад є актами індивідуальної дії та стосуються виключно особи щодо якої приймаються, тож не стосуються позивача та його прав не порушують, що є основоположним для звернення за судовим захистом.

Окрім того, як встановлено судом з матеріалів справи, відповідна особа була увільнена з посади виконуючої обов`язки генерального директора ДСП "ЦППРВ" наказом ДАЗВ від 09.05.2024 № 30-24-ос, що взагалі виключає предмет заявленої позовної вимоги.

Одночасно суд вважає за потрібне зазначити, що здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Натомість, вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призведе до потрібних результатів, наслідків, що дає найбільший ефект.

При цьому оскаржувані правові акти (рішення, дії або бездіяльність) повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне вказаній особі право.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених суб`єктами владних повноважень прийнятими рішеннями, вчиненими діями чи бездіяльністю, прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлять порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачеві необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відтак для задоволення позову в адміністративній справі суд має установити передусім, що у зв`язку з прийнятим рішенням чи вчиненням дій (допущенням бездіяльності) суб`єктом владних повноважень безпосередньо порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача й що прийняте судом рішення може призвести до ефективного поновлення таких прав, свобод чи інтересів позивача (тобто, повинна бути встановлена існуюча матеріально-правова заінтересованість позивача). У той же час, відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) оспорюваними рішеннями, діями чи бездіяльністю, або невідповідність обраного способу його захисту способам, визначеним чинним законодавством, чи неможливість ефективного поновлення порушеного права, є підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень надано тій особі, прав, свобод та інтересів якої вони безпосередньо стосуються. В іншому разі, вимога, звернена до адміністративного суду, є безпідставною, а її задоволення не може призвести до ефективного відновлення прав та інтересів позивача.

Наведені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній зокрема, у постановах від 14.03.2018 у справі № 9901/22/17, від 06.06.2018 у справі № 800/489/17, від 06.02.2019 у справі № 9901/815/18, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 в справі № 826/6074/16, від 20.02.2019 в справі № 522/3665/17, від 12.11.2019 в справі № 809/4335/15.

Окрім того, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.02.2019 в справі № 522/3665/17, суд зазначає, що встановлена відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача і відсутність порушеного права чи інтересу є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення (дії, бездіяльності).

У взаємозв`язку з вищенаведеним, оскільки у даній справі позивач не оскаржує конкретного рішення чи дій ДАЗВ, а позовні вимоги мають лише зобов`язальний характер, навіть при задоволенні яких права позивача на працю, про які він зазначає у позові не відновляться, оскільки фактично на даний час і не порушені відповідачем, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності з правовим регулюванням спірних правовідносин, суд вважає, що відповідачем виконано обов`язок щодо доказування.

У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.