Справа № 160/33245/24
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження служби,-
17.12.2024 засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 з вимогами про:
- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ) вартість завданої державі шкоди у 53 693 (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто три) грн 75 коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 322 від 11.11.2023 солдата ОСОБА_1 зараховано стрільцем-санітаром 3 штурмового відділення 3-го штурмового взводу 10-ї штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2023 № 322.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 352 від 09.12.2023 відповідач вважається таким, що вибув у лікувальні заклади: у державну установу « ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_5 ) АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2023 № 352.
Наказом командира військової частина НОМЕР_1 від 11.10.2024 № 8024, призначено службове розслідування у зв`язку із неповерненням із лікувального закладу відповідача до свого підрозділу та відсутності на військовій службі, що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2024 № 8024.
Згідно наданої відповіді Комунальним некомерційним підприємством «Криворізька міська клінічна лікарня № 16» Криворізької міської ради від 05.11.2024 № 3633, стало відомо, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні № 3 з 12.12.2023 по 28.12.2023, і самовільно залишив лікування, що підтверджується відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 16» Криворізької міської ради від 05.11.2024 № 3633.
Відповідно до Акту службового розслідування від 20.11.2024 було установлено наступне: солдат ОСОБА_1 відсутній на військовій службі без поважних на те причин та без дозволу командирів з 28.12.2023, до місця служби не повернувся, на дзвінки не відповідає, отримав неправомірну виплату грошового забезпечення у розмірі 53 693 (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто три) грн 75 коп., що підтверджується Актом службового розслідування від 20.11.2024, Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2024 № 6773.
Відповідач допустив порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту 3бройних Сил України, що підтверджується Актом службового розслідування від 20.11.2024, та Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2024 № 6773.
Із метою позасудового врегулювання і погашення у добровільному порядку відповідачем суми переплати, на адресу відповідача була направлена вимога, яка відповідачем залишена без відповіді, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді К.І. Ремез.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Суддя Ремез К.І. з 21.04.2025 по 23.05.2025 перебувала у відпустці.
Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи здійснюється, зокрема, шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Отже, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї справи, однак своїм правом на подання відзиву не скористався.
Тому суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень статті 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 322 від 11.11.2023 солдата ОСОБА_1 зараховано стрільцем-санітаром 3 штурмового відділення 3-го штурмового взводу 10-ї штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2023 № 322.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 352 від 09.12.2023 відповідач вважається таким, що вибув у лікувальні заклади: у державну установу « ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_5 ) АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2023 № 352.
Наказом командира військової частина НОМЕР_1 від 11.10.2024 № 8024, призначено службове розслідування у зв`язку із неповерненням із лікувального закладу відповідача до свого підрозділу та відсутності на військовій службі, що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2024 № 8024.
Згідно наданої відповіді Комунальним некомерційним підприємством «Криворізька міська клінічна лікарня № 16» Криворізької міської ради від 05.11.2024 № 3633, стало відомо, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні № 3 з 12.12.2023 по 28.12.2023, і самовільно залишив лікування, що підтверджується відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 16» Криворізької міської ради від 05.11.2024 № 3633.
Відповідно до Акту службового розслідування від 20.11.2024 було установлено наступне: солдат ОСОБА_1 відсутній на військовій службі без поважних на те причин та без дозволу командирів з 28.12.2023, до місця служби не повернувся, на дзвінки не відповідає, отримав неправомірну виплату грошового забезпечення у розмірі 53 693 (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто три) грн 75 коп., що підтверджується Актом службового розслідування від 20.11.2024, Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2024 № 6773.
Відповідач допустив порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту 3бройних Сил України, що підтверджується Актом службового розслідування від 20.11.2024, та Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2024 № 6773.
З метою позасудового врегулювання і погашення у добровільному порядку відповідачем суми переплати, на адресу відповідача була направлена вимога, яка відповідачем залишена без відповіді, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано Законом України 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XI).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).
Відповідно до п.12 розділу І Порядку №260 військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.
Отже, у період перебування військовослужбовця за ним зберігається виплата грошового забезпечення.
Водночас, згідно з п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Згідно з актом службового розслідування від 20.11.2024 встановлено, що відповідач з 28.12.2023 відсутній на військовій службі.
Враховуючи, що відповідач самовільно не повернувся до розташування в/ч НОМЕР_1 та з 28.12.2023 був відсутній на службі у в/ч НОМЕР_1 , суд вважає, що на підставі п.15 Порядку № 260 відповідач не мав права на виплату грошового забезпечення за час відсутності відповідача на службі без поважних причин.
Суд зауважує, що позивачем надано повні, змістовні та логічні пояснення на підтвердження позовних вимог.
Відтак, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У той же час, ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно положень частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиза. Зазначені витрати позивачем не понесені, тому розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження служби задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ) вартість завданої державі шкоди у 53 693 (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто три) грн 75 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез