Справа № 591/12119/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р.Справа № 591/12119/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Сидоренко А.П., м. Суми, повний текст складено 12.03.25 у справі № 591/12119/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Сумській області , Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Сумській області, Департаменту патрульної поліції (далі також відповідачі), в якому просив: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3505970 від 19 листопада 2024 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП України скасувати на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано постанову, винесену поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Сумській області ДПП сержантом поліції Моргуном Костянтином Романовичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3505970 від 19 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121-3 ч.1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не врахував, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою по справі про адміністративне правопорушення від 19 листопада 2024 року, винесеною поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Сумській області ДПП сержантом поліції Моргуном К.Р., на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

В постанові зазначено, що 16 листопада 2024 року о 03 год. 53 хв. в м. Суми по пр-ту Свободи, 48, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом FIAT DOBLO PANORAMA, державний номерний знак НОМЕР_1 з номерним знаком, що неосвітлений у темну пору доби, правопорушення зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi Yi Car DVR та персональний відеореєстратор Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 470841, чим порушив п. 2.9. в ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (а.с.18).

Скориставшись правом на оскарження постанови серії ЕНА №3505970 від 19 листопада 2024 року у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відеозапис, наданий відповідачем до матеріалів справи, в повній мірі не відображає подію правопорушення, вчинення якого інкримінується позивачу, оскільки з відео неможливо ідентифікувати транспортний засіб (марку автомобіля та його номерні знаки), а отже факт порушення ОСОБА_1 вимог п.п. «в» п. 2.9 Правил дорожнього руху не підтверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи у цій частині, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами пункту 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі також Правила дорожнього руху), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Частиною першою статті 121-3 КУпАП встановлено, зокрема, відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим.

Згідно з п.п. «в» п. 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що, зокрема, неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про дорожній рух» технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Згідно з п. 30.2 ПДР забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

У даному випадку закінчений склад правопорушення, з огляду на конструкцію правової норми, настає з того моменту коли особа рухалась на транспортному засобі з неосвітленим номерним знаком.

Згідно з п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 та таблиці 1 до нього, - ліхтар освітлення номерного знаку має бути білого кольору, у кількості не менше ніж 1 (один) та обов`язково для всіх категорій транспортних засобів.

Відповідно до п. 6.1.7.1 ДСТУ 3649:2010 ліхтар освітлення заднього номерного знака має вмикатися одночасно з габаритними вогнями та надійно освітлювати поверхню номерного знака.

За приписами ч. 1 статті 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака тягне за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17, правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана.

Колегія суддів звертає увагу на те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення зафіксовано на цифрову нагрудну відеокамеру Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB-440-64-KF-N № 470841, 470807, 470808, відеозапис Clip-0, та на відеореєстратор Xiaomi Yi Car DVR, відеозапис IMG_5393, що надані відповідачем з відзивом на позовну заяву.

Як убачається з відеозапису IMG_5393, автомобіль FIAT DOBLO PANORAMA, державний номерний знак НОМЕР_1 , у темну пору доби рухається з неосвітленим заднім номерним знаком, його символи можна встановити лише при наближенні до нього службового автомобіля УПП в Сумській області ДПП, завдяки увімкненим у ньому фарам ближнього світла. За відеозаписом можна ідентифікувати транспортний засіб (марку, модель та державний номерний знак автомобіля), яким керував позивач.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що факт порушення позивачем вимог п.п. «в» п. 2.9 Правил дорожнього руху не підтверджено, є помилковим.

Разом з цим з відеозапису Clip-0 убачається, що інспектор поліції підійшов до позивача, відрекомендувався, пояснив підставу зупинки транспортного засобу, попросив надати для перевірки посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, пояснив позивачу, що він порушив вимоги п.п. «в» п. 2.9 ПДР України, а саме, керував транспортним засобом з неосвітленим заднім номерним знаком, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Також інспектор поліції роз`яснив позивачу вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Позивач скористався правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, та заявив клопотання про перенесення розгляду справи на інший час з метою залучення правозахисника для захисту його прав та інтересів у справі, яке було задоволено.

Розгляд справи було призначено на 08 год. 30 хв. 19.11.2024 в приміщенні УПП в Сумській області ДПП за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 18/1.

19.11.2024 позивач з`явився на розгляд справи і інспектор поліції продовжив розгляд справи про адміністративне правопорушення, повторно роз`яснивши позивачу вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, жодних заяв та клопотань позивач не заявляв.

19.11.2024, розглянувши в присутності позивача матеріали адміністративної справи, інспектор поліції прийняв постанову серії ЕНА № 3505970 від 19 листопада 2024 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 121-3 КУпАП у зв`язку із наявністю належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові серії ЕНА №3505970 від 19 листопада 2024 року, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.03.2025 у справі № 591/12119/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова