Справа № 640/16994/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2025 року м. Рівне №640/16994/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

23.07.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (надалі відповідач), в якому просить суд визнати неправомірною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2020 за №Ф-43437-17, видану Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом обліковувалася заборгованість позивача в сумі 14033,58грн. за період з 2014 2018 років, але в цей період позивач перебував на обліку у Маріупольській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Донецькій області (Північне відділення Кіровський район м. Донецьк). Вказує, що оскільки зазначена територія відносилася до зони проведення антитерористичної операції, то норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2020 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014, відповідно до яких платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, а недоїмка визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного боргу. Стверджує, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2020 за № Ф-43437-17. Просить поновити строк звернення до суду та задовольнити позов у повному обсязі.

15.10.2020 відповідачем подано відзив, у якому позовні вимоги заперечив повністю з підстав того, що за даними інформаційної системи Головного управління ДПС у м. Києві позивач перебував на обліку в Головному управління ДПС у м. Києві (ДПІ у Оболонському районі) як ФОП з 11.11.1998 по 24.10.2018 (дата проведення державної реєстрації припинення) на загальній системі оподаткування, з 07.11.2018 відбулася повторна реєстрація, з 20.05.2014 платник застосовує спрощену систему оподаткування. В інтегрованій картці платника позивача по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску згідно обраної системи оподаткування в розмірі мінімального страхового внеску на загальну суму 29953,44грн. У зв`язку із тим, що сплата єдиного внеску в ІКП позивача по коду платежу 71040000 здійснена в розмірі 15919,86грн. в картці обліковується недоїмка в сумі 14033,58грн. Стверджує, що по відношенню до позивача протиправних дій не вчинялося, а рішення прийняте відповідно до законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову.

27.07.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX), який набрав чинності 15.12.2022, Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом , крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту, згідно з яким адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

06.03.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського окружного адміністративного суду справу № 640/16994/20 передано на розгляд судді Комшелюк Т.О.

10.03.2025 ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 640/16994/20 прийнято до провадження судді Комшелюк Т.О., розгляд справи ухвалено здійснювати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та здійснено заміну відповідача Головне управління ДПС у м. Києві () на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС () та витребувано у відповідача інтегровану картку платника податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період виникнення боргу, докази перебування позивача на обліку у головному управління ДПС у м. Києві як платника податків в період з 2014 року.

28.03.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення Головного управління ДПС у м. Києві, в яких наголошено на тому, що нормами Закону №2464 було встановлено безальтернативний обов`язок фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, при цьому, у разі неотримання доходу, за будь-яких умов, з 2017 року єдиний внесок мав бути сплачений не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць. Звільнені від обов`язкової сплати єдиного внеску тільки фізичні особи, які отримують пенсію або соціальну допомогу. Зазначає, що у зв`язку із вказаним позивач у 2017-2020 роках був платником єдиного внеску не залежно від фактичного здійснення підприємницької діяльності, отримання прибутку від такої діяльності, оскільки згідно інформаційної системи Головного управління ДПС у м. Києві позивач перебував на обліку в Головному управлінні у м. Києві (ДПІ у Оболонському районі м. Києва) з 11.11.1998 по 24.10.2018 (дата проведення державної реєстрації припинення) на загальній системі оподаткування, з 07.11.2018 відбувалась повторна реєстрація, з 20.05.2014 платник застосовує спрощену систему оподаткування, при цьому у інтегрованій картці позивача обліковуються нарахування на загальну суму 29953,44грн. за період з 09.02.2018 по 20.07.2020, при цьому за вказаний період було сплачено єдиного внеску на суму 15919,86грн., у зв`язку із чим обліковується недоїмка в розмірі 14033,58грн. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

07.04.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач наголошує, що відповідач не спростував того, що заборгованість утворилася за період з 2014 по 2018 роки, при тому, що позивач з 11.11.1998 по 24.10.2018 був зареєстрований як фізична особі-підприємець за адресою місцезнаходження АДРЕСА_1 , а тому перебував на обліку у Маріупольській об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Донецькій області (Північне відділення Кіровський район м. Донецьк) як платник податків і єдиного соціального внеску. Вказує, що 24.10.2018 позивач зареєстрував припинення своєї підприємницької діяльності та в подальшому, 07.11.2018 року зареєстрував її за адресою поточного місцезнаходження АДРЕСА_2 . Наголошує, що оскільки у 2014-2018 роках перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, то норми Закону №2464 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України №1669-VІІ від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого позивач мав бути звільнений від виконання своїх обов`язків, передбачених ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Просить задовольнити позов.

Інших заяв та клопотань на адресу суду від сторін не надходило.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд враховує наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон України №2464-VI), тут і далі закон в редакції чинній на час спірних правовідносин.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України № 2464-VI).

Відповідно до пунктів 1 і 12 частини другої статті 6 Закону України №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

За приписами абзаців першого та другого частини восьмої статті 9 Закону України № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України № 2464-VI недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Стаття 25 Закону України № 2464-VI регламентує заходи впливу та стягнення, частина перша якої передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 (далі Закон України 1669-VII) внесено зміни до Закону України №2464-VІ, а саме розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Пунктом 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» №219-VIII від 02.03.2015 внесено до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зміни, якими пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII вважається пунктом 9-4.

Пунктом 28 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VІI від 02.09.2014, але його положення були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону України №2464-VI, а зміни безпосередньо до цього закону щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) пункту 9-4 розділу VIII цього Закону внесені не були.

Разом з тим, пункт 9-4 розділу VIII Закону України №2464-VI виключено згідно із Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» №440-IX від 14.01.2020, який набрав чинності з 13.02.2020.

З огляду на викладене, законодавець передбачив пільгові умови щодо застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, в яких здійснюється антитерористична операція (АТО).

Виходячи зі змісту пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI, застосування відповідної пільги пов`язується з моментом закінчення антитерористичної операції оскільки диспозиція відповідної норми передбачає, що підставою для її застосування є факт подачі заяви таких платників до контролюючого органу, але не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

З вказаного вбачається, що, хоча звернення із відповідною заявою передбачено як підстава для звільнення від виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску, останнє є додатковою умовою для реалізації права на списання недоїмки і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску.

Вказаний висновок підтверджується і постановами Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 812/292/18, від 10.02.2021 у справі 805/3362/17-а.

Враховуючи дію норми пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 №405/2014 до набрання законної сили Законом України №440-IX, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014 року до 12 лютого 2020 року.

Таким чином, починаючи з 13.02.2020 скасовано встановлений Законом України №2464-VI механізм пільгового оподаткування єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платників податків, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до статті 1 Закону України №1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5 статті 11 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України №1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Як слідує з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 11.11.1998 зареєстрований як фізична особа-підприємець з адресою місцезнаходження АДРЕСА_1 .

24.10.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за номером 4019261 про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 .

В період з 05.11.1998 по 25.10.2018 позивач перебував на обліку у Марiупольській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (Північне відділення Кiровського району м. Донецьк).

Відповідно до відомостей витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.07.2020 за № позивач взятий на облік як платник єдиного внеску 12.11.1998 Марiупольською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області (Північне відділення Кiровського району м. Донецьк), номер взяття на облік - 05-18-11-5785.

07.11.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знову внесено запис про реєстрацію ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем, номер запису 0045092, при цьому місцем проживання вказано АДРЕСА_3 .

07.11.2018 позивача взято на облік як платника податків Головним управлінням ДПС у м. Києві, ДПІ в Оболонському районі (Оболонський р-н, м. Києва).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", яке в подальшому втратило чинність у зв`язку із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено, м. Донецьк (Донецька міська рада).

У зв`язку із тим, що місце проживання позивача в період з 14.04.2014 по 24.10.2018 було включено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то зважаючи на наведені норми права на позивача поширювалась дія пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2464-VI. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 26.10.2021 у справі 360/1594/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 805/3362/17а.

Згідно облікових даних інтегрованої картки позивача 09.02.2018 здійснено нарахування єдиного внеску за рік в сумі 8448,00грн. (№3519862/ev від 09.02.2018); 19.04.2018 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 2457,18грн. за І квартал 2018р. (№6214656/ev від 19.04.2018); 19.07.2018 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 2457,18грн. за ІІ квартал 2018р. (№7597743/ev від 19.07.2018); 19.10.2018 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 2457,18грн. за ІІІ квартал 2018р. (№8993744/ev від 19.10.2018); 21.01.2019 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 2457,18грн. за ІV квартал 2018р. (№3519862/ev від 09.02.2018); 19.04.2019 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 2754,18грн. за І квартал 2019р. (№4271267/ev від 19.04.2019); 19.07.2019 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 2754,18грн. за ІІ квартал 2019р. (№5751125/ev від 19.07.2019); 21.10.2019 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 2754,18грн. за ІІІ квартал 2019р. (№3519862/ev від 09.02.2018); 20.01.2020 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 2754,18грн. за ІV квартал 2019р. (№1345000/ev від 20.01.2020); 21.04.2020 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 2078,12грн. за І квартал 2020р. (січень-лютий) (№2836802/ev від 21.04.2020); 20.07.2020 здійснено нарахування єдиного внеску в сумі 1039,06грн. за ІІ квартал 2019р. (червень) (№4335406/ev від 20.07.2020). Разом загальна сума нарахувань за вказаний період склала 29953,44грн. За даними інтегрованої картки у спірний період позивачем сплачено 15919,86грн., що не заперечується позивачем.

04.06.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-43437-17 на суму недоїмки 14033,58грн.

Суд зауважує, що нарахування єдиного внеску за періоди, які здійснювалися після 07.11.2018 не підпадають під дію пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2464-VI оскільки місцем реєстрації позивача з вказаної дати було місто Київ, яке не було включено до переліку територій на яких здійснювалася антитерористична операція.

Стосовно ж періоду, коли позивач здійснював підприємницьку діяльність до 25.10.2018, то хоча підпунктом 8 п.4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1669-VII внесено зміни до Закону України №2464-VІ, відповідно до яких перебування особи на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України №2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, але суд зауважує, що внесеними змінами не скасовано обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) нараховувати та сплачувати його, а надано можливість на період АТО не виконувати ці обов`язки у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. Тобто зазначена норма тимчасово визначала право позивача не виконувати обов`язки зі сплати єдиного внеску, але не звільняла від вказаного обов`язку повністю.

Отже, законодавчі підстави для списання заборгованості з єдиного внеску відсутні.

Верховний Суд в рішенні від 30.03.2018 у зразковій справі №812/292/18 (а також в інших постановах з аналогічним предметом спору) зазначив такий правовий висновок: «Нормами п. 9-4 розділ VIII Закону № 1058 платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, була надана можливість у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану не виконувати встановлені ч.2 ст.6 Закону України №2464-VI обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску. Разом із тим, Закон України №2464-VI не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі».

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №812/838/17 та від 02.04.2020 у справі № 360/1546/19.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів реалізації позивачем додаткової умови для реалізації права на списання недоїмки і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску, що передбачена нормою пункту 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI, як і не містять і рішення податкового органу про визнання таких сум безнадійними.

На підставі абзацу п`ятого підпункту «у» пункту 83 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №440-IX, який набрав чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VI було виключено. Тобто, пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VI, яким була передбачена можливість тимчасово не виконувати обов`язки, визначені частиною другою статті 6 Закону України №2464-VІ, зокрема щодо сплати єдиного внеску, та який був підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, з 13 лютого 2020 року втратив чинність.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Подальшого врегулювання законодавцем особливостей адміністрування єдиного соціального внеску для відповідних платників податків передбачено не було, що є наслідком поширення дії норм Закону України №2464-VI в загальному порядку, в тому числі і щодо заходів впливу та стягнення передбачених статтею 25 цього Закону.

Відповідно, з 13.02.2020 року платники єдиного внеску зобов`язані виконувати в повному обсязі обов`язки покладені на них нормами Закону України №2464-VI, зокрема статтею 6, в тому числі і щодо сплати ЄСВ, а контролюючі органи зобов`язані вчиняти дії (виконувати обов`язки в межах визначених нормами вказаного Закону), зокрема і щодо направлення вимоги про сплату недоїмки у разі її наявності.

Наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування після набрання чинності абзацом п`ятим підпункту «у» пункту 83 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №440-IX, яким пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VI було виключено, надає право контролюючому органу формувати та направляти вимогу про сплату боргу (недоїмки) за вказаний період відповідно до положень статті 25 Закону України №2464-VI.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2024 у справі №360/4568/20.

Оцінюючи ж доводи позивача про те, що недоїмка, яка виникла у нього як платника єдиного внеску, який перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованого на території населених пунктів проведення АТО, визнається безнадійною і підлягає списанню, суд зазначає, що реалізація права, передбаченого абзацом четвертим пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VI, на списання недоїмки, яка виникла до 12 лютого 2020 року, неможливе без подання відповідної заяви про таке списання, яку позивач не подавав. Суд зазначає, що заява про звільнення від своєчасного та в повному обсязі виконання обов`язків платника ЄСВ і заява про списання недоїмки не є тотожними, оскільки стосуються різних процедур, а тому зважаючи на те, що законодавством не передбачено автоматичного списання недоїмки, суд дійшов висновку про правомірність обліковування контролюючим органом недоїмки в сумі 14033,58грн. та направлення позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2020 за №Ф-43437-17.

Аналогічне правозастосування зроблено Верховним Судом у постанові від 23.01.2025 у справі №200/11701/20-а.

Враховуючи викладене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги від 04.06.2020 за № Ф-43437-17, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 26 травня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ЄДРПОУ/РНОКПП 44116011)

Суддя Т.О. Комшелюк