Справа № 320/42802/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року № 320/42802/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗАГРОПРОМ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЗАГРОПРОМ» із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 28.08.2023 №4, від 30.10.2023 №4 та від 30.10.2023 №4.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність обставин вчинення ним порушення вимог податкового законодавства, встановлення обставин чого стало підставою притягнення його до відповідальності шляхом прийняття оскаржуваних рішень.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що оскаржувані рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому відзиві.

Такі доводи заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у м. Києві на підставі наказу від 13.06.2023 №2912-п проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість за квітень 2023 року, яке становить більше 100 тис. грн. та визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за 07-12 місяці 2020 року, 01-12 місяці 2021 року, 01-06 місяці 2022 року, за результатами якої складено акт від 18,07.2023 №49131/26-15-07-04-04/38139701.

Документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» встановлено порушення вимог:

- п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п.198.1, 198.3, 198.5, п.198.6 ст.198, п. 200.1, 200.4 ст. 200, п. 201.1 п. 201.10 ст. 201 ПК України, внаслідок чого:

завищено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації) на загальну суму 326 730 гривні.

встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування;

завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на 883 165 гривень.

- п. 200.4 ст. 200 Кодексу, внаслідок чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на 122 653 гривні.

На підставі вказаних вище висновків ГУ ДПС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 28.08.2023 року №4 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларованої на рахунок платника у банку у розмірі 883 165,00 грн та застосування 441 583,00 грн штрафної санкції;

- від 28.08.2023 року №4 про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 122 653,00 грн;

- від 28.08.2023 року №4 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 326 730,00 грн;

- від 28.08.2023 року №4 про застосування 3 400,00 грн штрафної санкції за відсутність складення та реєстрації в ЄРПН податкових накладних.

Рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарг від 18.10.2023 №231158/6/99-00-06-01-04-06 - скаргу позивача задоволення частково, а податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві:

- від 28.08.2023 № 4 скасовано в частині 531 866,00грн. бюджетного відшкодування ПДВ і застосованих 265 933,00 грн штрафної санкції;

- від 28.08.2023 № 4 скасовано в частині 200 144,00 грн від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;

- від 28.08.2023 № 4 скасовано повністю;

- від 28.08.2023 № 4 залишено без змін.

ГУ ДПС у м. Києві з врахуванням рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарг від 18.10.2023 №31158/6/99-00-06-01-04-06 винесено нові податкові повідомлення рішення:

- від 30.10.2023р. №4 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларованої на рахунок платника у банку у розмірі 351299,00 грн та застосування 175 650,00 грн штрафної санкції;

- від 30.10.2023р. №4 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 126 586,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України визначено, що 198.2. датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

Дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

Дата отримання платником податку товарів/послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата (нарахування) ПДВ, у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містити достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов`язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до вимог п. 1.2 ст. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Як вбачається з матеріалів справи, господарська діяльність ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» полягає у закупівлі «яловичини в півтушах» у ТОВ «Виробнича компанія «MIT ТРЕЙД», яка передається ТОВ «Компанія «Зевс ЛТД», що здійснює роботи з переробки давальницької сировини, після чого здійснюється реалізація готової продукції за межі України на адреси іноземних контрагентів.

Так, 01.06.2021 між ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» (Покупець) та ТОВ «Виробнича компанія «MIT ТРЕЙД» (Постачальник) укладено Договір поставки №01/07-21, а саме на поставку товару «яловичина в півтушах охолоджена».

Придбання позвиачем товару у ТОВ «Виробнича компанія «MIT ТРЕЙД», підтверджується такими документами:

- рахунком на оплату №246 від 07.10.2021, видатковою накладною №263 від 07.10.2021, товарно-транспортною накладною (ТТН) №Р263 від 07.10.2021, податковою накладною №255 від 07.10.2021, декларацією виробника на м`ясо та субпродукти №34 від 05.10.2021 платіжним дорученням №2775 від 21.10.2021 та платіжним дорученням №2779 від 25.10.2021 на постачання 10 192,00 кг «м`яса яловичини в півтушах охолоджене 1 кат.» на загальну суму 1 019 200, 00 грн.

01.06.2021 року між ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» (Замовник) та ТОВ «Компанія «Зевс ЛТД» (Виконавець) укладено Договір на переробку давальницької сировини №01/06, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати відповідно до умов цього договору роботу з переробки давальницької сировини визначені в п. 5.1. Договору.

Даний продукція була передана ТОВ «Компанія «Зевс ЛТД» на підставі ТТН №Р263 від 07.10.2021 та акту приймання-передачі сировини № 5.1.1 від 07.10.2021.

За результатами надання ТОВ «Компанія «Зевс ЛТД» послуг з переробки давальницької сировини було передано позивачу «Яловичину 1-й категорії замороженої на кості» загальною вагою 20 000 кг., що підтверджується актом приймання-передачі продукції № 5.2 від 22.10.2021, Актом наданих послуг №54 від 22.10.2021, податковою накладною №1 від 22.10.2021, платіжними дорученням №2777 від 22.10.2021.

Дана продукція була реалізована на адресу ООО «OZIQ OVQAT TAMINOT SERVICE» (Республіка Узбекистан) на підставі контракту №UA-UZ/14 від 18.06.2021, інвойсу №4 від 25.08.2021 та митної декларації (МД) №UA/100330/2021/423054, оплата за поставку продукції підтверджується випискою з особового рахунку за 01.09.2021;

- Рахунком на оплату №112 від 02.07.2021; видатковою накладною №127 від 02.07.2021, податковою накладною №118 від 29.10.2021, ТТН №Р127 від 02.07.2021, декларацією виробника на м`ясо та субпродукти №18 від 30.06.2021, платіжним дорученням №2661 від 04.08.2021, №2672 від 13.08.2021 та платіжним дорученням №2789 від 01.11.2021 на постачання 10 211 ,00 кг. «м`яса яловичини в півтушах охолоджене 1 кат.» на загальну суму 888 357,00 грн.

01.07.2021 між ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» (Замовник) та ПП «Менське-Агро» (Виконавець) укладено Договір на переробку давальницької сировини №01/07, відповідно до якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати відповідно до умов цього договору роботу з переробки давальницької сировини визначені в п. 5.1. Договору.

Даний продукція була передана ПП «Менське-Агро» на підставі ТТН №Р127 від 02.07.2021 та акту приймання-передачі сировини від 02.07.2021.

За результатами надання ПП «Менське-Агро» послуг з переробки давальницької сировини було передано позивачу «Яловичину 1-й категорії замороженої на кості, загальною вагою 20 000 кг., що підтверджується Актом приймання-передачі продукції від 15.07.2021, Актом наданих послуг №51 від 15.07.2021, рахунком на оплату №118 від 15.07.2021 та відповідним платіжними дорученням.

Дана продукція була реалізована на адресу ООО «OZIQ OVQAT TAMINOT SERVICE» (Республіка Узбекистан) на підставі контракту №UA-UZ/14 від 18.06.2021, інвойсу №2 від 07.07.2021 та МД №UA/100330/2021/420250, оплата за поставку продукції підтверджується випискою з особового рахунку.

Суд звертає увагу на те, що контролюючий орган в ході перевірки дійшов безпідставного висновку про відсутність економічної доцільності у реалізації товару придбаного у ТОВ «М`ЯСОКОМБІНАТ «МИРГОРОДСЬКИЙ» за ціною меншою ніж придбання, оскільки товар, придбаний у ТОВ «М`ЯСОКОМБІНАТ «МИРГОРОДСЬКИЙ», на адресу позивача не постачався.

Так, товар, який постачало ТОВ «АНКОРА ПЛЮС» на адресу позивача, згідно до Декларації виробника м`яса та субпродуктів був вироблений ТОВ «М`ЯССНАБ ТЕХНОЛОГІЯ».

Таким чином, відсутній причинно наслідковий зв`язок у порівнянні вартісних показників купівлі товару у двох різних товаровиробників, а як результат дані доводи відповідача не підтверджують відсутність економічної доцільності здійснення господарських операцій.

Суд звертає увагу на те, що зазначені вище документи, крім самих договорів, в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов`язкові реквізити.

Докази того, що вказані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними відсутні.

Отже реальний характер господарських операцій при виконанні наведених вище договорів, укладених позивачем з його контрагентами, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України.

Окремо суд зазначає, що норми чинного законодавства не ставлять умовою виникнення податкових зобов`язань чи податкової вигоди платника податків у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Безпосередні контрагенти позивача, як самостійні суб`єкти господарювання та платники податків, несуть персональну відповідальність за правильність ведення бухгалтерського та податкового обліку, сплату податків, дотримання податкової дисципліни у своїй діяльності.

За будь які дії/бездіяльність своїх контрагентів та третіх осіб (в тому числі протиправні, якщо такі мали місце) позивач відповідальності не несе.

Так, у постанові від 19 лютого 2019 року по справі № 811/217/17 Верховний Суд приходить до висновків, що податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника.

Крім того, суд зазначає, що відповідач помилково дійшов висновку про повторне включення податкової накладної №6 від 29.12.2021 на загальну суму 700 000,00 грн. в тому числі ПДВ - 116 666,67 грн., оскільки дана податкова накладна не була включена до податкового кредиту в податковій звітності з ПДВ за грудень 2021 року, що підтверджується відповідною поданою податковою звітністю.

При цьому, пунктом 80 підрозд. 2 розд. XX «Перехідні положення» ПК України встановлено, що суми ПДВ, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН та які до набрання чинності Законом України від 30 листопада 2021 року № 1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» (далі - Закон № 1914) протягом 1095 календарних днів з дати їх складення не були включені до податкового кредиту, включаються до податкового кредиту протягом 365 календарних днів з дати набрання чинності зазначеним Законом № 1914, але не пізніше 1095 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Дата набрання чинності Законом України від 30 листопада 2021 року № 1914-ІХ - 01 січня 2022.

Таким чином, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строку, передбаченого для включення до податкового кредиту платником суми ПДВ на підставі податкової накладної, складеної та зареєстрованої в ЄРПН та яка до 01.01.2022 не включена до кредиту, якщо 1095 календарний день з дати складення такої податкової накладної припадає на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану.

Тобто, судом встановлено що позивачем не було здійснено дублювання показників податкового кредиту шляхом повторного включення до податкової звітності з ПДВ вже включеної податкової накладної від 29.12.2021 №6, складеної та зареєстрованої ТОВ «ЗІЛКО» за грудень 2021 рік, а також не попущено строки на її включення, що свідчить про безпідставність протилежних доводів відповідача.

Також при розгляді справи судом встановлено, що 10.01.2022 між ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» (постачальник) та ПП «Лайт-Електро» (Покупець) укладено договір поставки матеріалів будівельного призначення №1001/2.

Відповідно до п. 1.1 даного Договору передбачено, що у порядку та на умовах даного Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар належної якості, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його повну вартість в строки передбачені цим Договором.

Так, на виконання умов вказаного Договору ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» було здійснено поставку товару - «Лічильників ADI 1А.1-14-1, AD13A.1-11-1, AD13A.1-11-1» на загальну суму 572 006,40 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 95 334,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000036 від 25.08.2022.

Також, ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» виставлено відповідний рахунок-фактуру №СФ-0000059 від 25.08.2022 та зареєстровано в ЄРПН відповідну податкову накладну.

Однак, у подальшому ПП «Лайт-Електро» звернулось до позивача з проханням повернути раніше отриманий товар.

Так, 15.09.2022 вказаними сторонами було підписано накладну на повернення №ВН-0000001, відповідно до якої ПП «Лайт-Електро» повернуло ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» товар «Лічильники трифазних прямого включення AD13A.1-11-1» на загальну суму 572 006,40 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 95 334,40 грн.

У зв`язку з вказаною обставиною, ТОВ «ГАЗАГРОПРОМ» направлено на реєстрацію в ЄРПН відповідний розрахунок коригування до податкової накладної.

Однак, реєстрацію в ЄРПН розрахунку коригування було зупинено (реєстраційний номер квитанції №1 № від 15.09.2022).

В подальшому реєстрація такого розрахунку коригування була розблокована на підставі рішення Комісії ДПС № 8700794/38139701 від 26.04.2023 про реєстрацію розрахунку коригування № 4 від 15.09.2022 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проведення даних операції відображено у оборотно-сальдовій відомості по рахунку 281 за період 25.08.2022-15.09.2022 та картці рахунку по рахунку 281 за період 25.08.2022 - 15.09.2022.

Таким чином, відображення операції з повернення товару в декларації з ПДВ відбулось лише у квітні 2023 року, оскільки податковим органом було зупинена реєстрація в ЄРПН вказаного розрахунку коригування.

Отже, на думку суду, контролюючий орган безпідставно посилається на відсутність документального підтвердження вказаних операцій.

Враховуючи зазначене, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки, про порушення позивачем податкового законодавства у наведеній частині.

А як наслідок, неправомірними та такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку, є оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача, що ґрунтуються на зазначених висновках акту перевірки.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) не було доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо питання розподілу судових витрат, необхідно зазначити наступне.

Позивачем було подано до суду клопотання про стягнення на його користь з відповідача понесені витрати не професійну правову допомогу у розмірі 35 000, 00 грн.

Так, до позовної заяви було додано договір про надання правової допомоги та платіжного доручення, рахунок на оплату, акт приймання-передачі наданих послуг, які підтверджують сплату позивачем 35 000, 00 грн за послуги з правничої допомоги, надані йому під час розгляду даної справи.

Відповідно до вимог статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Виходячи з системного тлумачення наведеного правового положення вбачається, що судовими витратами є виключно ті витрати сторони, які безпосередньо пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до статі 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Беручи до уваги наведене вбачається наявність підстав для стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000, 00 грн.

Разом з тим, позивачем було додано до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору на суму 11 642, 82 грн.

Згідно зі статтею 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 35 000, 00 грн (витрати на професійну правничу допомогу) та 11 642, 82 грн (судовий збір), що сукупно становить 46 642, 82 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗАГРОПРОМ» (02121, місто Київ, Харківське шосе, будинок 201-203, корпус 2а; ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 28.08.2023 №4, від 30.10.2023 №4 та від 30.10.2023 №4.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗАГРОПРОМ» понесені останнім судові витрати у розмірі 46 642, 82 грн (сорок шість тисяч шістсот сорок дві гривні вісімдесят дві копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.