Справа № 320/60819/24
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Київ № 320/60819/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за Товариства з обмеженою відповідальністю «Павутина Інтернет» до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду через свого представника - адвоката Карнаух-Голодняк О.В. звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Павутина Інтернет» (далі - позивач) із позовом до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві (далі- відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 714/26-15-04-16-12 від 20.11.2024, яким було виключено з реєстру платників єдиного податку Товариство з обмеженою відповідальністю «Павутина Інтернет» ();

зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві () поновити Товариство з обмеженою відповідальністю «Павутина Інтернет» () в реєстрі платників єдиного податку з 01 жовтня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що зі змісту акта про результати перевірки щодо порушення платником єдиного податку третьої групи умов перебування на спрощеній системі оподаткування, від 07.10.2024 № 49/АРПЄП/26-15-04-16 слідує, що контролюючим органом при перевірці використано інформацію, яка зберігається в базах даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Тобто, єдиною підставою для винесення оскаржуваного рішення була наявність заявленого підприємством коду 61.10 у картці ТОВ «Павутина Інтернет» у базі даних ДПС. Отже, позивач вказує, що не займається жодним із видів діяльності, які згідно з абзацом 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України підпадають під обмеження перебування на єдиному податку. Окрім того, окремо акцентує увагу, що спірне рішення прийнято на підставі акту, в якому не уточнено за наслідком якого саме виду перевірки він складений, як і відсутні будь-які документи, на підставі яких податковим органом було ініційовано таку перевірку. За таких обставин, вказує, що рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 714/26-15-04-16-12 від 20.11.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 повторно відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

20.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач повідомляє суд, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування відзиву вказує, що Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено перевірку з питань правомірності перебування ТОВ «Павутина Інтернет» на спрощеній системі оподаткування, за результатами якої на підставі акту № 49/АРПЄП/26-15-04-16 від 07.10.2024 прийнято рішення від 20.11.2024 № 714/26-15-04-16-12 про виключення ТОВ «Павутина Інтернет» з реєстру платників єдиного податку.

Відповідач вказує, що перевіркою було встановлено, що ТОВ «Павутина Інтернет» порушено умови застосування спрощеної системи оподаткування, а саме абзацу 5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України - здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, а саме Здійснення діяльності за КВЕД 61.90 - «Інша діяльність у сфері електрозв`язку» (абзац 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Кодексу).

Відтак, зазначає, що враховуючи положення Закону України від 16 грудня 2020 року №1089-ІХ «Про електронні комунікації» та абзацу 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із надання доступу до мережі Інтернет, не можуть бути платниками єдиного податку.

Від представника позивача надійшла також відповідь на відзив, у якій наголосив на тому, що дії відповідача як з проведення перевірки, так і складання за її наслідком акта перевірки є протиправними, тобто такими, що не відповідають закону.

Крім того вказав, що питання обрання спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності врегульовано не Законом 1089, як вказує у відзиві податковий орган, а Податковим кодексом України. При цьому саме останній визначає конкретні види діяльності у сфері електрозв`язку, які не можна проводити, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування. Послуги з доступу до мережі Інтернет у вказаній нормі Податкового кодексу України (пп.8 підпункту 291.5.1. пункту 291.5 ст. 291 ПКУ), як такі, що не можуть реалізовуватися на спрощеній системі оподаткування, не передбачені вказаною вище нормою податкового закону.

Щодо відсилки у відзиві до КВЕД-2010 зауважив, що така є формальною, позаяк жодної норми з нього, яка б обґрунтовувала доводи податкового органу, не наведено.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом установлено таке.

ТОВ «Павутина Інтернет» зареєстроване в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23.07.2019, має основний вид діяльності за КВЕД 61.90 («Інша діяльність у сфері електрозв`язку») та низку інших видів діяльності, включаючи 42.22,42.21, 41.20, 33.20, 71.12, 71.11,63.12, 63.11, 62.09, 62.03, 62.02, 62.01, 91.90, 61.20, 60.20, 47.99, 47.91, 95.12, 95.11, 77.30.

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку, ТОВ «Павутина Інтернет» () перебуває на обліку в ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві з 23.07.2019, з 23.07.2019 застосовує спрощену систему оподаткування, 3 групу платників за ставкою 5 % до доходу.

Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено перевірку правомірності перебування ТОВ «Павутина Інтернет» () на спрощеній системі оподаткування.

За результатами перевірки головним державним інспектором складено складено акт № 49/АРПЄП/26-15-04-16 від 07.10.2024 . Так, відповідно до акта, перевіркою встановлено, що позивачем порушено умови перебування па спрощеній системі оподаткування, а саме: здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання (абзац 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України).

Згідно проведеного аналізу податковим органом встановлено, що основний вид діяльності ТОВ «Павутина Інтернет» відповідає класу 61.10 «Діяльність у сфері проводового електрозв`язку».

20 листопада 2024 року Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято рішення № 714/26-15-04-16-12 від 20.11.2024 про виключення з реєстру платників єдиного податку з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі вили діяльності. Підставою для анулювання реєстрації вказано здійснення видів діяльності, які не відповідають вимогам для застосування спрощеної системи оподаткування, відповідно до абзацу третього пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління ДПС у м. Києві № 714/26-15-04-16-12 від 20.11.2024 про виключення з реєстру платників єдиного податку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 291.2 статі 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статі 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначено статтею 299 ПК України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно з пунктом 299.2 статті 299 ПК України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Абзацом 3 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів), - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Відповідно до підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;

5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

6) набуття платником податку статусу резидента Дія Сіті - в останній день календарного кварталу, в якому платник податку набув статус резидента Дія Сіті;

7) втрати платником єдиного податку третьої групи статусу електронного резидента (е-резидента).

Приписами пункту 299.11 статті 299 ПК України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз наведеного вище свідчить про те, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів), що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Суд зауважує, що передумовою прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку є проведення перевірки, висновки якої повинні бути викладені у відповідному акті.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пунктом 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з підпунктом 1 розділу ІІ вказаного Порядку результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а в разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.

Пунктами 3-5 зазначеного розділу Порядку №727 передбачено, що акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У ньому викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів. Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

Про обов`язок деталізувати зміст виявлених порушень та необхідність відповідності такого опису вказаним висновкам про вчинене в акті перевірки акцентує увагу в численних рішеннях і Верховний Суд, зокрема в постанові від 26 червня 2023 року у справі №815/6819/14.

Верховний Суд при розгляді аналогічних адміністративних справ сформував такі висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (постанови від 26.02.2019 року у справі №805/1396/17-а, від 05.02.2019 року у справі №805/206/17-а, від 24.01.2019 року у справі №813/1346/18, від 05.06.2018 року у справі №813/4266/17).

З огляду на наведене вище, суд висновує, що єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Водночас, матеріали справи не містять доказів проведення документальної перевірки позивача, а акт від 07.10.2024 № 49/АРПЄП/26-15-04-16, окрім лише посилань на норми п.299.11 статті 299 ПК України, взагалі не містить назви перевірки, на підставі якої останній був складений.

Крім того, в акті перевірки лише зазначено, що з проведеного аналізу основний вид діяльності ТОВ «Павутина Інтернет» платника єдиного податку третьої групи - юридичних осіб, відповідає класу 61.10 «Діяльність у сфері проводового електрозв`язку». В подальшому в акті перевірки цитуються норми Податкового кодексу України.

За результатами цитування норм ПК України, податковий орган дійшов до висновку, що Товариство немає підстав для перебування в реєстрі платників єдиного податку третьої групи та за рішенням контролюючого органу підлягає виключенню з Реєстру платників єдиного податку.

Суд звертає увагу на те, що акт перевірки на підставі якого прийнято спірне рішення, взагалі не відображає зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень. З описової частини акта перевірки не зрозуміло в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення.

Зміст акту від 07.10.2024 свідчить, що податковим органом не наведено жодної доводу, який би підтверджував здійснення позивачем господарської діяльності, яка не може здійснюватися платниками єдиного податку першої - третьої груп.

В свою чергу, неповнота висновків акта перевірки, виключає можливість стверджувати про здійснення позивачем господарської діяльності, яка не може здійснюватися платниками єдиного податку першої - третьої груп.

При цьому, неповнота висновків акта перевірки, фактично унеможливлює здійснити аналіз правових норм в межах конкретних правовідносин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у свої постанові від 18.03.2025 у справі № 160/21398/24.

Отже, оскільки контролюючим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку за наявності законодавчо визначених для цього підстав, суд погоджується із доводами позивача, що анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку третьої групи не відповідає положенням ПК України та здійснено контролюючим органом не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.

Зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Вказану позицію, зокрема викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у свої постанові від 18.03.2025 у справі № 160/21398/24.

В силу припису частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права , викладені у постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління ДПС у м. Києві про виключення з реєстру платника єдиного податку № 714/26-15-04-16-12 від 20.11.2024 прийнято з порушенням процедури його прийняття, що є самостійною підставою для його скасування, враховуючи правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 18.03.2025 у справі № 160/21398/24.

Враховуючи, що рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 714/26-15-04-16-12 від 20.11.2024 про виключення з реєстру платників єдиного податку є протиправним та підлягає скасуванню, належним захистом прав позивача у даному випадку є саме зобов`язання Головне управління ДПС у м. Києві поновити в реєстрі платників єдиного податку запис про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Павутина Інтернет» платником єдиного податку з 01.10.2024 з метою недопущення порушення права позивача та повернення його у становище, яке існувало до винесення протиправного рішення.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин у сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем під час розгляду справи було сплачено судовий збір на суму 3028,00 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Окрім цього, у позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 30000,00 грн, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) та входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 11.05.2018 по справі №814/698/16 (провадження №К/9901/11835/18).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги №02/12/2024/_/1 від 02 грудня 2024 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Еторум» в особі Керуючого партнера Карнаух - Голодняк Олени Володимирівни.

Відповідно до пункту 4 Договору, за надання правничої допомоги, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню фіксовану суму, що становить 30000,00 грн.

Водночас, суд констатує, що матеріали справи, окрім договору про надання правової допомоги, не містять жодних доказів понесення позивачем цих витрат, зокрема відсутній детальний опис виконаних адвокатом робіт, акт здачі-приймання наданих юридичних послуг.

За вказаних обставин підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на цей час суд не вбачає.

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Павутина Інтернет» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 714/26-15-04-16-12 від 20.11.2024, яким було виключено з реєстру платників єдиного податку Товариство з обмеженою відповідальністю «Павутина Інтернет» ().

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити в реєстрі платників єдиного податку запис про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Павутина Інтернет» платником єдиного податку з 01.10.2024.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Павутина Інтернет» (; адреса: 02068, м. Київ, вул. Олександра Кошиця, буд. 9-Б) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі у розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.