Справа № 320/15693/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області та Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати дії Державної податкової служби України з видачі Наказу "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 " від 20.11.2023 №1470-о, підписаний виконувачем обов`язків Голови Т. Кірієнко - протиправними;

- скасувати Наказ Державної податкової служби України "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 " від 20.11.2023 №1470-о, підписаний Виконувачем обов`язків Голови Т.Кірієнко та поновити ОСОБА_1 на державній службі на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Чернігівській області;

- стягнути з Головного Управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 січня 2024 року по дату ухвалення судового рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової служби України від 20.11.2023 №1470-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на державній службі на посаді заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області з 04.01.2024.

Стягнуто з Головного Управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2024 по 15.01.2025 у сумі 155 719 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень) 80 коп. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (ідентифікаційний код 44094124, місцезнаходження: 14000, місто Чернігів, вул. Реміснича, 11) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 12 400 (дванадцять тисяч чотириста гривень) 00 коп.

У решті позовних вимог - відмовлено (про визнання дій Державної податкової служби України з видачі наказу від 20.11.2023 №1470-о).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачі подали апеляційні скарги, у яких просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Головне Управління Державної податкової служби у Чернігівській області в апеляційній скарзі зазначає, що позивач безпідставно посилається на положення статті 40 Кодексу законів про працю України щодо заборони вивільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці, оскільки ОСОБА_1 звільнено у перший день після виходу на роботу.

Також апелянт наголошує, що суд першої інстанції передчасно прийняв оскаржуване рішення, адже ухвалою Верховного Суду від 30.09.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області у справі № 320/28535/23, у якій позовні вимоги взаємопов`язані з позовними вимогами у справі, що розглядається та прийняте рішення у справі №320/28535/23 безпосередньо впливає на прийняття судами рішень у справі № 320/15693/24.

Державна податкова служба України в апеляційній скарзі вказує, що встановлені під час

дисциплінарного провадження обставини свідчать про вчинені позивачем діяння, які призвели до підриву довіри до нього як носія влади з боку суспільства та бізнесу, приниження ДПС як відповідального органу за функціонування Система моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків (далі - СМКОР), підриву її авторитету, а тому були несумісними з продовженням позивачем державної служби.

Крім того, податковий орган зазначає про знаходження з вересня 2024 року на розгляді Верховного Суду справи № 320/28535/23, предметом спору у якій є наказ ДПС від 04.08.2023 № 16-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення», на реалізацію якого видано наказ ДПС «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » від 20.11.2023 р. №1470-о, який є предметом спору у справі № 320/15693/24. Тому, на переконання апелянта, вирішення спору у справі № 320/28535/23 має безпосередній вплив на розгляд справи, що розглядається.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 та 18 лютого 2025 року відкрито апеляційні провадження за апеляційними скаргами Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області та Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів.

У відзиві на апеляційні скарги позивач просить відмовити в їх задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Зокрема, позивач зазначає, що станом на дату прийняття рішення Київським окружним адміністративним судом у цій справі, наказ ДПС від 04.08.2023 №16-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення», який став підставою для прийняття оскаржуваного наказу ДПС України від 20.11.2023 №1470-о, був скасований судовим рішенням, яке є обов`язковим до виконання. Крім того, судом касаційної інстанції при відкритті касаційного провадження у справі № 320/28535/23 рішення про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення не приймалось.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 квітня 2025 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року задоволено заяву судді Аліменка В.О. про самовідвід. Відведено суддю Аліменка В.О. від розгляду справи № 320/15693/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2025 року для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Бєлова Л.В, судді Безименна Н.В., Кучма А.Ю.

У судовому засіданні, яке відбулось 21 травня 2025 року, представник позивача - адвокат Кайло Р.І. заперечив проти доводів апеляційних скарг, просив у їх задоволенні відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. У своїх поясненнях представник позивача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник Державної податкової служби України - Пізняк О.Є. та представник Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області - Чуйко Г.Г. у судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиву на скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом Державної податкової служби України від 24.06.2021 за № 1306-о призначений на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Чернігівській області.

Наказом Державної податкової служби України від 25.06.2021 №403-о оголошено наказ Державної податкової служби України від 24.06.2021 за № 1306-о "Про призначення ОСОБА_1 ".

Наказом від 19.06.2023 №485 ДПС України порушено дисциплінарне провадження відносно заступника начальника ГУ ДПС у Чернігівській області ОСОБА_1 .

Наказом в.о. Голови ДПС України від 04.08.2023 №16-дс до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади державної служби за вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого п.1 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" №889-VIII у перший день після виходу на роботу. "Підстава - подання дисциплінарної комісії від 28.07.2023 №865/99-00-02-ДК".

Наказом від 20.11.2023 №1470-о ДПС України "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ", звільнено ОСОБА_1 у перший день після виходу на роботу. Підстава: наказ ДПС від 04.08.2023 № 16-дс "Про накладення дисциплінарного стягнення", лист-погодження Міністерства фінансів України від 17.11.2023 № 17030-17-62/31650.

До позивача на електронну адресу, надійшов лист про надання копії наказу ДПС від 20.11.2023 №1470-о про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 у перший день після виходу на роботу.

Наказом ГУ ДПС у Чернігівській області від 11.01.2024 № 12-о «Про оголошення наказу ДПС від 20.11.2023 № 1470-о» оголошено наказ ДПС від 20.11.2023 № 1470-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » та зазначено дату фактичного звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника ГУ ДПС у Чернігівській області у перший робочий день після виходу на роботу - 03 січня 2024 року.

Позивач, вважаючи дії Державної податкової служби України щодо видачі наказу від 20.11.2023 №1470-о протиправними, а наказ про звільнення та припинення державної служби незаконним, таким, що порушує його права та законні інтереси, звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Державної податкової служби України з видачі наказу від 20.11.2023 №1470-о про припинення державної служби, суд зазначив, що така позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки спірний наказ відповідачем прийнятий до набрання законної сили рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі № 320/28535/23 (про скасування наказу про дисциплінарне стягнення, на підставі якого прийнято спірний наказ про звільнення позивача), тому відсутні підстави для визнання дій ДПС України стосовно його прийняття неправомірними.

Щодо позовних вимог в частині скасування наказу ДПС від 20.11.2023 №1470-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ", а також про поновлення на роботі, суд дійшов висновку про те, що такі позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на те, що наказ, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності скасовано у судовому порядку, тому, спірний наказ, прийнятий на підставі скасованого судом наказу, також підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач підлягає поновленню на роботі з 04.01.2024, а сума вимушеного прогулу позивача складає 155 719,80 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі Закон №889-VIII) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частиною 2 статті 1 Закону №889-VIII визначено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади (п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону №889-VIII).

Згідно з частиною першої, другої та третьої статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

За правилами частини 1 статті 34 Закону №889-VIII призначення на посаду державного службовця здійснюється безстроково, крім випадків, визначених цим та іншими законами України.

У відповідності до ч.1 ст. 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

Частиною 1 ст. 83 Закону №889-VIII визначено, що державна служба припиняється: у разі втрати права на державну службу або його обмеження (ст. 84); у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (ст. 85); за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (ст. 86); за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87); у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (ст. 88); у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із міною її істотних умов (ст. 43); у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (ст. 88-1).

Підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наведені у статті 87 Закону №889-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу; встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги про скасування наказу ДПС від 20.11.2023 №1470-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ", поновлення на роботі та стягнення компенсації за вимушений прогул.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що наказ Державної податкової служби України від 20.11.2023 №1470-о про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 прийнятий на підставі наказу Державної податкової служби України від 04 серпня 2023 року №16-дс "Про накладення дисциплінарного стягнення".

Тобто, оскаржуваним наказом (від 20.11.2023 №1470-о) реалізовано наказ Державної податкової служби України від 04 серпня 2023 року №16-дс.

Матеріали справи свідчать, що наказом Державної податкової служби України від 04 серпня 2023 року № 16-дс "Про накладення дисциплінарного стягнення" до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із займаної посади державної служби за вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого п.1 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VІІІ - порушення Присяги державного службовця.

У подальшому, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року у справі № 320/28535/23, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2024 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної податкової служби України від 04.08.2023 року № 16-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким застосовано до заступника начальника ГУ ДПС у Чернігівській області ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади державної служби за вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 65 Закону №899-VІІІ, у перший день після виходу на роботу.

Згідно із ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Згідно із ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2024 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року залишено без змін, то рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року набрало законної сили 14 березня 2024 року.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки наказ Державної податкової служби України від 04.08.2023 №16-дс "Про накладення дисциплінарного стягнення", яким до заступника начальника ГУ ДПС у Чернігівській області ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади державної служби за вчинення ним дисциплінарного проступку, передбаченого п.1 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VІІІ, - скасовано у судовому порядку, то оскаржуваний наказ від 20.11.2023 №1470-о, яким реалізовано наказ Державної податкової служби України від 04 серпня 2023 року №16-дс, підлягає скасуванню.

Доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції передчасно прийняв оскаржуване рішення, оскільки ухвалою Верховного Суду від 30.09.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області у справі № 320/28535/23, у якій позовні вимоги взаємопов`язані з позовними вимогами у справі, що розглядається та прийняте рішення у справі №320/28535/23 безпосередньо впливає на прийняття судами рішень у справі № 320/15693/24, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже, як зазначалось, рішення суду у справі №320/28535/23 набрало законної сили, а відомості про зупинення судом касаційної інстанції виконання оскаржуваного судового рішення або зупинення його дії до закінчення його перегляду в касаційному порядку, у матеріалах справи відсутні та апелянтами не додані.

Відповідності до положень ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Зазначена норма права вказує на те, що суд, встановивши факт звільнення без законної на те підстави, зобов`язаний поновити працівника на раніше займаній посаді.

Кодекс законів про працю України не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та у ст. 240-1 Кодексу законів про працю України.

Отже, суд, встановивши, що звільнення зі служби відбулося із порушенням установленого законом порядку, зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, передбачено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Наказом Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 11 січня 2024 року № 12-о «Про оголошення наказу ДПС від 20.11.2023 № 1470-о» встановлено, що датою фактичного звільнення позивача з посади заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області у перший день після виходу на роботу є 03.01.2024.

Отже, враховуючи, що 03 січня 2024 року був останнім робочим днем позивача, останній підлягає поновленню на роботі з 04 січня 2024 року.

Щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок), відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 3 Порядку визначено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

При цьому, суд зауважує, що у пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Суд першої інстанції правильно встановив, що вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням позивача слід обраховувати з 04.01.2024 (наступний день за днем звільнення) по 15.01.2025 (день ухвалення судом рішення).

Згідно з Довідкою ГУ ДПС у Чернігівській області № 18/25-01-10-02-06 від 14.06.2024 року посадовий оклад ОСОБА_1 станом на 03.01.2024 відповідно до штатного розпису Головного управління ДПС у Чернігівській області по посаді заступника начальника - 12400 грн. Середньоденна заробітна плата - 576,74 грн. (12400,00*2/43=576,74 грн.).

При цьому, у вказаній довідці зазначено, що у період з вересня 2023 року по грудень 2023 заробітна плата за фактично відпрацьовані дні складає 0,00 та фактично відпрацьовані дні 0.

Кількість днів вимушеного прогулу: 270 робочих днів.

Отже, сума вимушеного прогулу позивача складає 155719,8 грн. (270 робочих днів х 576,74 грн. середньоденного заробітку).

Обрахунок судом першої інстанції компенсації за вимушений прогул апелянтами не заперечується.

Крім того, згідно з пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

При цьому, сума стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць відповідно до долученої довідки становить 12 400,00 грн.

Також відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Чернігівській області з 04.01.2024 року та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 12400,00 грн.

Доводи апеляційних скарг жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання дій Державної податкової служби України з видачі наказу від 20.11.2023 №1470-о не оскаржується, тому колегія суддів в силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області та Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23.05.2025.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма