Справа № 640/2844/22
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року Київ № 640/2844/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 20.12.2021 № 3 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації;

- зобов`язати кадрову комісію Офісу Генерального прокурора прийняти рішення про успішне проходження атестації, передбаченої розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 р. № 113-ІХ, заступником начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань - начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, представник позивача вказує, що приймаючи рішення від 20.12.2021 № 3 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації Комісія діяла всупереч положенням частини 2 статті 19 Конституції України. При цьому представник позивача наголошує, що кадрова комісія на сторінці 5 Рішення вказує про наявність обставин, які свідчать про невідповідність позивача вимогам професійної етики. Суть цього зводиться до наявності в ЄДРСР постанови Шевченківського районного ду міста Києва від 13.04.2016 справа № 761/7247/16-п.

Вказані у Рішенні Кадровою комісією підстави закриття провадження у справі № 761 /7247/16-п не відповідають дійсності. А тому подальші "роздуми та оцінки" кадрової комісії, які здійснені на хибному твердженні щодо формальності помилок (абзаци та 5 сторінка 6 Рішення), які нібито стали підставою для закриття провадження у справі, є очевидно безпідставними та помилковими.

Кадрова комісія залишила поза увагою те, що Шевченківським районним судом міста Києва в постанові від 13.04.2016 (справа № 761/7247/16-п) вказано, що враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 12.02.2016 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння." Ці висновки суду прямо обґрунтовані фактичними даними, які вказані в постанові від 13.04.2016.

Оскільки суд, хоча закрив провадження у справі по строках, проте не встановив порушення позивачем правопорушення за ч.1 ст. 130 КпАП України, таким чином, рішення Кадрової комісії, за таких умов, є очевидно не вмотивованим та протиправним.

Крім того, вказав, що Кадрова комісія не є дисциплінарним органом, а по відношенню до позивача не здійснювалась процедура дисциплінарного провадження, Кадрова комісія жодним чином не заперечила обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, що матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів того, що позивач 12.02.2016 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Поряд з цим за відсутності не тільки як владної компетенції, так і належних і допустимих доказів. Кадрова комісія не встановила факту допущення позивачем адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КПАП України.

За таких обставин, відсутній як логічний, так і причинно-наслідковий зв`язок між відомостями у постанові Шевченківського районного суду міста Києва від 13.04.2016 справа № 761/7247/16-п), так і прийнятим Рішенням в частині нібито невідповідності ОСОБА_1 , вимогам професійної етики.

Більше того Кадровою комісією у Рішенні не вказано норму Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів (затверджено всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року ), яку б було порушено позивачем.

Також представник позивача відмітив, що посилання Комісії на роз`яснення НАЗК № 9 від 01.10.2021 є безпідставним, оскільки останнє не є нормативно-правовим актом. На переконання представника позивача Комісія не наділена повноваженнями оцінювати відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

Зазначив, що рішення відповідача в частині автомобіля Мазда та щодо необхідності декларування позивачем житла, яке знаходиться по вулиці Ломоносова, 28/41 вже було предметом перевірки Окружним адміністративним судом міста Києва у справі 640/26041/19. За наслідком вказаного провадження судом в частині цього питання попереднє рішення Другої кадрової комісії визнане протиправним та скасовано.

Позивач наголошує на тому, що оскаржуване рішення кадрової комісії стосовно позивача не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки не містить мотивів та посилання на належні докази, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, достовірність даних, які були взяті кадровою комісією до уваги, а зміст оскаржуваного рішення фактично є констатацією сумніву у доброчесності прокурора, без наведеного обґрунтування такого висновку. Оскаржуване рішення не дає змоги встановити за яким конкретно критерієм позивач не відповідає займаній посаді, жодним чином не дозволяє встановити дійсних підстав, з яких виходила кадрова комісія під час ухвалення рішення і мотивів його прийняття.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження.

На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ, адміністративна справа № 640/2844/22 надіслана за належністю до Київського окружного адміністративного суду супровідним листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2023 № 03-19/29324/23.

Адміністративна справа № 640/2844/22 надійшла до Київського окружного адміністративного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 головуючим суддею, який буде розглядати адміністративну справу № 640/2844/22 визначено Шевченко А.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 (суддя Шевченко А.В.) адміністративну справу прийнято до провадження та вирішено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 (суддя Шевченко А.В.) залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: - Офіс Генерального прокурора (; місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15); зобов`язати позивача направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Офісу Генерального прокурора позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами з наданням суду доказів такого надсилання протягом двох днів із дня надсилання; запропоновано третій особі подати до суду пояснення з приводу позову або відзиву; Відмовлено у задоволенні клопотання Офісу Генерального прокурора про розгляд справи у порядку загального позовного провадження; Відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Кротюка Олександра Володимировича про об`єднання справ в одне провадження; Повторно витребувано від кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, а також від Офісу Генерального прокурора протягом п`яти днів з дня вручення (ознайомлення) цієї ухвали належним чином засвідчені копії всіх документів, на підставі яких прийнято рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора № 3 від 20.12.2021 про неуспішне проходження позивачем атестації, а також копії у придатному для читання вигляді особової справи ОСОБА_1 , що стосувалось проходження позивачем атестації.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду, у зв`язку з перебуванням судді Шевченко А.В. у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 640/2844/22. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею, який буде розглядати адміністративну справу № 640/2844/22, визначено Балаклицького А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 адміністративну справу прийнято до провадження та вирішено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 задоволено заяву адвоката Кротюка О.В. про відвід судді Балаклицького А.І. Матеріали адміністративної справи № 640/2844/22 передано для визначення іншого складу суду Київського окружного адміністративного суду згідно з вимогами статей 31 та 18 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею, який буде розглядати адміністративну справу № 640/2844/22, визначено Басая О.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 справу прийнято до провадження суддею Басаєм О.В., суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими статей 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою від 29 січня 2025 року судом витребувано додаткові докази у Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою від 26 травня 2025 року судом відмовлено у задоволенні заяви представника Офісу Генерального прокурора про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач правом надання відзиву не скористався.

Третьою особою надано суду письмові пояснення по справі, в яких Офіс Генерального прокурора зазначив, що позов є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Зазначено, що 20.12.2021 ОСОБА_1 включений у списки на проходження етапу атестації -співбесіди, з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетенції, професійної етики та доброчесності і на підставі досліджених матеріалів атестації комісія Офісу Генерального прокурора з атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України встановила обставини, які свідчать про невідповідність позивача вимогам професійної етики та доброчесності.

Представником позивача надано суду відповідь на пояснення третьої особи, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши позовну заяву, письмові пояснення, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді заступника начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань - начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України та органів прокуратури, подав Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

03.12.2019 кадровою комісією № 2 прийнято рішення № 1 про неуспішне проходження позивачем атестації.

21.12.2019 Генеральним прокурором прийнято наказ № 2041ц, яким, на підставі рішення Другої кадрової комісії, керуючись ст. 9, п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру", пп. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань - начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 24.12.2019.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Другої кадрової комісії, Генеральної прокуратури України (перейменовано в Офіс Генерального прокурора), в якому просив, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 13.02.2020:

визнати протиправним і скасувати рішення Другої кадрової комісії від 03.12.2019 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2041ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань - начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України та органів прокуратури;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань - начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України та органів прокуратури;

стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2021 позовну заяву задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії від 03.12.2019 № 1 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2041ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань - начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України та органів прокуратури;

- поновлено ОСОБА_1 з 25.12.2019 в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань - начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України та органів прокуратури;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2 218 003,15 грн (два мільйони двісті вісімнадцять тисяч три гривні п`ятнадцять копійок);

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 28 308,40 грн (двадцять вісім тисяч триста вісім гривень сорок копійок), з яких на професійну правничу допомогу у розмірі 27 540 грн (двадцять сім тисяч п`ятсот гривень), по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2021 у справі № 640/26041/19 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково, Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року змінено в мотивувальній та резолютивній частинах, викладено абзаци четвертий, п`ятий, шостий резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року в наступній редакції: "Поновити ОСОБА_1 з 25 грудня 2019 року в Генеральній прокуратурі України на посаді заступника начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань - начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України та органів прокуратури. Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 568 383, 41 грн (п`ятсот шістдесят вісім тисяч триста вісімдесят три гривні сорок одна копійка). Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати у розмірі 18 308,40 грн (вісімнадцять тисяч триста вісім гривень сорок копійок), з яких на професійну правничу допомогу у розмірі 17 540 грн (сімнадцять тисяч п`ятсот гривень), по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок)." В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати у розмірі 7 000,00 грн (сім тисяч гривень) на професійну правничу допомогу, надану в Шостому апеляційному адміністративному суді.

Постановою Верховного Суду від 1 грудня 2021 року у справі № 640/26041/19 Касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кротюка Олександра Володимировича залишено без задоволення; Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року в незміненій частині та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 640/26041/19 залишено без змін.

Наказом Генерального прокурора № 1341ц від 17.09.2021, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань - начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.

Наказом Генеральної прокуратури України від 03.10.2019 № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі Порядок № 221), відповідно до пункту 3-2 розділу V якого у разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурор, якого поновлено на посаді чи рішення про звільнення якого з посади за наслідками атестації не приймалось з підстав, визначених законодавством України допускається кадровою комісією до проходження того етапу атестації, за результатами якого кадровою комісією прийнято відповідне рішення.

У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 проходив атестацію 20.12.2021 з етапу проведення співбесіди.

Відповідно до протоколу № 25 засідання кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 20 грудня 2021 року по третьому питанню порядку денного Кадрова комісія слухала: членами комісії досліджено та обговорено матеріали атестації заступника начальника Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях - начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 , результати виконання: практичного завдання, а також отримано від нього пояснення по суті заданих членами комісії питань; голосували "за"- 2, "проти"- 4; вирішили: враховуючи результати виконання практичного завдання та проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, ухвалити рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

20 грудня 2021 року Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора прийнято рішення № 3 "Про неуспішне проходження прокурором атестації", у вступній частині якого зазначено про наступне: "Керуючись пунктами 13, 17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та пунктом 6 розділу I, пунктом 16 розділу IV Порядку проходження прокурором атестації, за результатами проведення співбесіди, кадрова комісія Офісу Генерального прокурора (далі Комісія), виявила обставини, які свідчать про невідповідність заступника начальника Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях - начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 , вимогам професійної компетенції, професійної етики та доброчесності".

Позивач категорично не погоджується із спірним рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 4 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом № 1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Законом України від 19.09.2019 № 113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (діє з 25.09.2019) запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим, до Закону № 1697-VII були внесені зміни.

У тексті Закону № 1697-VII слова "Генеральна прокуратура України", "регіональні прокуратури", "місцеві прокуратури" замінено відповідно словами "Офіс Генерального прокурора", "обласні прокуратури", "окружні прокуратури".

Згідно з пунктами 6, 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ, установлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з пунктом 11 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Пунктом 14 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX визначено, що графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Так, на виконання вимог Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

Відповідно до змісту пункту 1 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX і цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Згідно з пунктами 2, 4 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

За приписами пунктів 9, 10 розділу І Порядку № 221 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15.10.2019 (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 на виконання пункту 10 Порядку № 221 було подано Генеральному прокурору заяву встановленої форми про переведення на посаду в Офіс Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

Таким чином, позивачем було надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII. Така згода є усвідомленням наслідків неуспішного проходження атестації.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 440/2700/20, від 20.10.2021 у справі № 280/3705/20 та від 26.01.2022 у справі № 480/3303/20.

Суд встановив, що спірні правовідносини у цій справі виникли з підстав не проходження позивачем атестації щодо відповідності його вимогам професійної етики та доброчесності. При цьому пунктом 13 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ передбачено таку обов`язкову складову процедури атестації, як проведення співбесіди з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Згідно з пунктом 12 розділу IV Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

За змістом пункту 13 розділу IV Порядку № 221 співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Обговорення відбувається шляхом опитування прокурора членами Комісії та надання ним відповідей і пояснень. Під час співбесіди підлягають обговоренню питання, які Комісією вважаються важливими, у тому числі ті, які можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності прокурора.

Пунктом 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 17.10.2019 № 233, передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

В силу приписів підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Крім того, пунктом 6 розділу V Порядку № 221 визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Отже, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.

З приводу доводів позивача про те, що рішення кадрової комісії не містить мотивів та доказів, на підставі чого відповідач дійшов висновку про невідповідність позивача вимогам професійної етики та доброчесності, суд зазначає таке.

Як випливає з матеріалів справи, кадровою комісією обговорено результати дослідження матеріалів атестації щодо дотримання позивачем правил професійної етики та доброчесності, а також рівня його професійної компетентності, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Результати голосування відображено у протоколі засідання другої кадрової комісії з атестації прокурорів та слідчих Генеральної прокуратури України від 20.12.2021 № 25.

Члени кадрової комісії, реалізуючи сукупність прав та обов`язків, що надали можливість вибору на власний розсуд одного з двох варіантів рішень (про успішне або неуспішне проходження атестації), у зв`язку з чим проголосували проти ухвалення рішення про успішне проходження ОСОБА_1 атестації, тобто прийняли рішення про неуспішне проходження атестації ним.

20 грудня 2021 року Кадровою комісією Офісу Генерального прокурора прийнято рішення № 3 "Про неуспішне проходження прокурором атестації", у вступній частині якого зазначено про наступне: "Керуючись пунктами 13, 17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та пунктом 6 розділу I, пунктом 16 розділу IV Порядку проходження прокурором атестації, за результатами проведення співбесіди, кадрова комісія Офісу Генерального прокурора (далі Комісія), виявила обставини, які свідчать про невідповідність заступника начальника Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях - начальника Першого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 , вимогам професійної компетенції, професійної етики та доброчесності".

Відповідно до змісту такого рішення кадрової комісії № 3, щодо підстав невідповідності вимогам професійної етики, зазначено, що в Єдиному держаному реєстрі судових рішень міститься постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2016 у справі № 761/7247/16-п.

Щодо підстав невідповідності вимогам доброчесності зазначено: п. 4.1 Набуття родиною ОСОБА_1 автомобіля Mazda CX-7 2009; 4.2 Майно матері ОСОБА_2 4.3 Недекларування майна.

Ураховуючи викладене, комісія прийняла рішення про неуспішне проходження позивачем атестації.

Суд звертає увагу, що приписи абзацу 3 пункту 12 Порядку № 233 є єдиною вимогою до обґрунтованості рішень кадрових комісій про неуспішне проходження прокурорами атестації, яку було дотримано при прийнятті рішення про неуспішне проходження атестації позивачем за результатами співбесіди, оскільки в цьому рішенні кадрової комісії були перераховані всі обставини, що вплинули на його прийняття.

Суд вважає, що кадрова комісія не зобов`язана нормами Закону юридично довести чи встановити у деталях невідповідність прокурора конкретному критерію, а уповноважена лише вказати на чіткий перелік обставин, які стали підставою для прийняття кадровою комісією колегіального рішення, що підтверджує наявність у членів комісії обґрунтованих сумнівів щодо відповідності прокурора одному чи кільком із вказаних критеріїв.

У своїй постанові від 26.11.2021 у справі № 640/1846/20 Верховний Суд зазначив про те, що суди не наділені повноваженнями здійснювати переоцінку щодо дотримання прокурорами правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, та, відповідно, встановлювати його відповідність цим вимогам, оскільки такі дискреційні повноваження мають виключно члени кадрової комісії. У той же час суд перевіряє дотримання стороною відповідної процедури та встановлених законодавством вимог при вчиненні оскаржуваних дій та прийнятті оскаржуваного рішення.

Таким чином, доводи позивача про недостатню вмотивованість оскаржуваного рішення є необґрунтованими.

Щодо підстав невідповідності позивача вимогам професійної етики та доброчесності, суд зазначає таке.

Відповідно до змісту такого рішення кадрової комісії № 3, щодо підстав невідповідності вимогам професійної етики, зазначено, що в Єдиному держаному реєстрі судових рішень міститься постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2016 у справі № 761/7247/16-п.

За текстом вказаної постанови: " ОСОБА_1 12.02.2016 о 23 годині 50 хвилин по вул. Артема, 14А у м. Києві керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри.

Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас як на письмові запитання Комісії, так і під час співбесіди, ОСОБА_1 підтверджував, що факт його зупинення патрульною поліцією та вимога пройти огляд на стан сп`яніння мали місце.

Прокурор стверджував, що не перебував у стані сп`яніння, однак належно обґрунтувати Комісії свою відмову від проходження огляду ОСОБА_1 не зміг.

Під час співбесіди посилався на те, що факт мав місце пізно вночі та він був втомлений, не хотів нікуди їхати та збирався в подальшому відстоювати свою правоту в суді. Водночас зі слів самого ж ОСОБА_1 , оформлення протоколу зайняло близько 50 хвилин.

Окрім того, його було відсторонено від керування та тимчасово затримано автомобіль. Тобто додому прокурор добирався не власним автомобілем.

Тому Комісія критично сприймає аргументацію прокурора щодо небажання пройти огляд через втому, оскільки така поведінка при реальній відсутності стану сп`яніння навпаки збільшувала кількість витраченого часу, створювала значні незручності (вилучення автомобіля), вимагала від нього додаткових зусиль для доведення своєї правоти та ризик притягнення до адміністративної відповідальності.

Натомість виконання вимог поліцейських могло значно скоротити термін перебування на місці події, знімало усі сумніви щодо стану прокурора та, в подальшому, не відібрало б час на повернення вилученого автомобіля і судовий процес.

При оцінці пояснень прокурора Комісія враховує, що ця ситуація була предметом розгляду Шевченківського районного суду м. Києва та звертає увагу, що підставами для закриття провадження стали формальні помилки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення АП2 № 331075 від 13.02.2016.

Окрім того, судовий розгляд відбувався без виклику сторін, у засіданні не допитувались поліцейські і суд зробив висновки виключно на підставі протоколу.

При оцінці достовірності пояснень прокурора про те, що він не перебував у стані сп`яніння Комісія звернула увагу на той факт, що прокурор підтвердив підписання протоколу без будь-яких зауважень, не вимагав, щоб поліцейські провели огляд із застосуванням спеціальних технічних засобів, на місці зупинки транспортного засобу, ні в день складення протоколу, ні наступного дня не звертався до медичного закладу для проведення огляду, не оскаржував неправомірні, на його думку, дії працівників патрульної поліції та не вживав будь-яких інших заходів, спрямованих на підтвердження його правоти.

Також з постанови суду випливає, що ні він, ні його представник не були присутніми у судовому засіданні і взагалі не давали суду жодних пояснень чи інших документів на підтвердження своєї позиції.

Ураховуючи досвід та знання прокурора, зокрема, обізнаність у законодавстві та власних правах, Комісія вважає, що у разі очевидної свавільності та незаконності дій патрульних та при відсутності порушень з боку прокурора, він би вживав дії, спрямовані на захист своїх прав.

Такі обставини свідчать про нещирість у висвітленні описаних подій та негативно характеризують ОСОБА_1 , свідчать про його невідповідність вимогам професійної етики.".

Cуд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 20.05.2020 у справі № 9901/413/19 (п.п.77-81), відповідно до якої рішення суду у справі про адміністративне правопорушення про відсутність у діях особи складу правопорушення не означає, що відповідний орган не може зробити власні висновки в рамках проведення інших процедур.

Тобто з метою проведення атестації та оцінки доброчесності прокурора Комісія вправі дати свою оцінку фактам, що стали підставою для складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення АП2 № 331075 від 13.02.2016.

Основні принципи, моральні норми та правила прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою визначені Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженим Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017.

Відповідно до вимог статей 5, 10, 11 Кодексу при здійсненні повноважень прокурор зобов`язаний діяти відповідно до закону, своєчасно вживати вичерпних заходів для їх належного виконання.

Прокурор зобов`язаний діяти справедливо, неупереджено, додержуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокуратури в межах її функцій. Він має бути об`єктивним у відносинах з органами влади, громадськістю та окремими особами й усвідомлювати соціальну значимість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством.

Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 3 Закону України "Про прокуратуру" діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів передбачено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність (стаття 11); при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури (стаття 16); прокурор має суворо дотримуватися обмежень, передбачених антикорупційним законодавство, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних (стаття 19).

Відповідно до пункту 39 Бордоської декларації "Судді та прокурори в демократичному суспільстві" прокурорами мають бути особи з високими моральними якостями; через характер повноважень, на виконання яких вони свідомо погодились, прокурори є постійно відкриті для публічної критики; будучи головними суб`єктами здійснення правосуддя, вони мають повсякчасно підтримувати честь і гідність своєї професії.

Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль прокуратура відіграє у становленні правової держави, особливо з урахуванням зміни її статусу у результаті вищевказаних конституційних змін. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу прокурорів, запорукою формування довіри народу до прокурорів та органів прокуратури в цілому.

Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності прокурорів, які віднесені до української системи правосуддя, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах чесності у способі власного життя та виконанні своїх професійних обов`язків.

Авторитет та довіра до органів прокуратури формуються залежно від персонального складу осіб, які обіймають посади прокурорів та формують корпус органів прокуратури.

Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм прокурорської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до органів прокуратури як складової органів правосуддя, а також допущення поведінки, що підриває авторитет правосуддя.

Чинне законодавство не містить визначення поняття "доброчесність", яке використовується у процедурі атестації прокурорів.

Водночас відсутність у законі визначення цього терміну не звільняє суб`єктів правовідносин використовувати його в процесі правозастосування та під впливом як змісту (суті) зовнішніх поведінкових факторів, так і через їхнє зіставлення з якостями, чеснотами чи властивостями, під якими в моральному, етичному, соціально-правовому, світоглядному та іншому сенсах розуміється (сприймається) поняття доброчесність, пояснити і мотивувати за якими ознаками той чи інший прокурор не може бути віднесений до доброчесних.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справі № 600/1450/20-а.

Зміст дотримання правил професійної етики та доброчесності прокурора, полягає, зокрема, у виконанні норм ст. 11 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженої Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, в якій зазначено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

Суд звертає увагу на те, що завданням Кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимогам професійної етики і доброчесності прокурора.

Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

У процедурі атестації обґрунтовані сумніви уповноваженої комісії набувають значення, а прокурор, який має намір підтвердити свою відповідність вимогам професійної етики та доброчесності, повинен спростувати такі сумніви, або довести їх необґрунтованість. В протилежному випадку, задля досягнення мети запровадженої реформи прокуратури, такі сумніви можуть бути витлумачені не на користь особи.

Позивач, також, вважає, що здійснення контролю, в тому числі щодо перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, віднесені до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Так, Закон України "Про запобігання корупції" (далі Закон № 1700-VII) процедури кваліфікаційного оцінювання осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, атестації кандидатів на такі посади не пов`язує з процедурами, які Національне агентство здійснює під час виконання його законних повноважень.

Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1700-VII НАЗК наділено повноваженнями перевіряти декларації лише з чітко визначеною метою а) з`ясування достовірності задекларованих відомостей, б) точності оцінки задекларованих активів, в) перевірка на наявність конфлікту інтересів г) ознак незаконного збагачення".

НАЗК не може вирішувати і не вирішує питання доброчесності декларанта, відповідності витрат та майна члена сім`ї декларанта його доходам, відповідності дій декларанта вимогам щодо професійної етики тощо.

Суд звертає увагу, що кадровою комісією не вирішувалось питання належності заповнення позивачем декларацій, не встановлювалась вина особи у вчиненні корупційних правопорушень, віднесених до виключної компетенції інших органів, зокрема, НАЗК.

На переконання суду, відповідач діяв в межах своїх повноважень, а саме в площині оцінки відповідності прокурора критерію доброчесності та вимогам професійної етики під час атестації.

Вищевказане також підтверджується роз`ясненням НАЗК від 14.06.2021 № 113-02/43967/21 та від 01.10.2021 щодо розмежування компетенції НАЗК та інших суб`єктів у частині перевірки декларації осіб, поданих суддями та прокурорами.

Одним із критеріїв оцінки дотримання правил прокурорської етики та доброчесності, передбачених Законом № 113-ІХ та Порядком № 221 є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

У зв`язку з цим комісія вправі надавати оцінку дотриманню цих вимог прокурорами. В іншому випадку нівелюється сама мета як проведення співбесіди, так і атестації в цілому.

Крім того, предмет перевірки при атестації прокурорів є значно ширшим, ніж при повній перевірці декларацій НАЗК. Завданням кадрових комісій не є встановлення невідповідності задекларованої інформації дійсності, а надання оцінки доброчесності прокурора у зв`язку із виявленням інформації, яка породжує обґрунтований сумнів у дотриманні прокурором відповідних правил.

У цьому випадку, Кадровою комісією у відповідності до Закону № 1700-VII не здійснювався моніторинг способу життя позивача, не здійснювалась безпосереднього перевірка декларації останнього в розрізі положень Закону № 1700-VII, а тому доводи позивача в цій частині не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог.

Вказаний висновок підтверджується правовими позиціями Верховного Суду, сформульованими, зокрема, у постановах від 16 грудня 2021 року у справах № 640/26168/19 та № 640/1787/20, від 14 липня 2022 року у справі № 640/1083/20, від 30 серпня 2022 року у справі № 420/7408/20.

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є таким, що прийняте у межах, у спосіб та в порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.