Справа № 826/15077/17
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року Чернігів Справа № 826/15077/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ФАРМ Агротрейд ЛТД»
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення
У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІО-ФАРМ Агротрейд ЛТД» 21.11.2017 звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 20.10.2017 №.

На обґрунтування позовних вимог Товариство зазначає, що відповідачем проведено фактичну перевірку поза межами строку, вказаного в наказі про призначення перевірки. Окрім того, в наказі, який став підставою для проведення перевірки позивача, відсутня жодна з підстав, передбачених статтею 80 Податкового кодексу України, а тому такий наказ не може вважатися належною правовою підставою для проведення перевірки позивача, у зв`язку з чим проведена з порушенням приписів закону перевірка не може породжувати правових наслідків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 прийнято справу № 826/15077/17 до провадження судді Скалозуба Ю.О. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, допущено заміну відповідача Головне управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві (, відокремлений підрозділ).

У матеріалах справи наявний відзив на позов, поданий відповідачем 15.03.2018, відповідно до змісту якого відповідач не погоджується з вимогами Товариства, у їх задоволенні просить відмовити та зазначає, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІО-ФАРМ АГРОТРЕЙД ЛТД» ( є юридичною особою, зареєстрованою в установленому порядку, відомості про яку містяться в Єдиному державною реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 21-22).

Головне управління ДФС у м. Києві на підставі наказу №8389 від 30.08.2017 та направлень на перевірку від 01.09.2017 №5486/26-15-14-09 та №6034/26-15-14-09 від 21.09.2017 провело фактичну перевірку ТОВ «БІО-ФАРМ АГРОТРЕЙД ЛТД» (а.с. 17-19).

За результатами перевірки складений акт від 06.10.2017 (а.с. 13-16).

Податковим повідомленням-рішенням від 20.10.2017 № до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 6161,05 грн (а.с. 9).

Не погоджуючись із проведеною перевіркою Товариство звернулось до суду за захистом прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі також ПК України) визначено, що контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до статей 75, 80 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків, зокрема, фактичні перевірки, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до вимог статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Так, пункт 80.2 ст. 80 ПК України встановлює, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Тобто, фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 ст.80 Податкового Кодексу.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

За вимогами пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Згідно з абзацом третім п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Системно проаналізувавши положення ст. 75-81 Податкового кодексу України, суд доходить висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абз. 3 п. 81.1 ст. 81 згаданого кодексу, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Зі змісту наказу № 8389 від 30.08.2017, контролюючим органом в основу проведення фактичної перевірки платника податків вказано підпункт 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками). Наказ з поміж іншого містить уточнення мети перевірки, вид перевірки, період діяльності, що перевіряється, адресу об`єкта перевірки, а також вказівку на те, що тривалість перевірки 10 діб з 29.09.2017 (а.с. 19).

Враховуючи викладене, ГУ ДФС в м. Києві в повній мірі дотримано вимоги пункту 81.1 статті 81 ПК, відповідно до якого посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, окрім іншого, зазначаються підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

Щодо посилання позивача на порушення контролюючим органом строків проведення перевірки, визначено в наказі про призначення фактичної перевірки суд зазначає, що зі змісту наказу №8389 від 30.08.2017 вбачається, що пунктом 2 встановлено в.о. директора Департаменту аудиту Якушко І.В. організувати проведення фактичних перевірок протягом вересня 2017 року. Водночас, суд зауважує, що формулювання організувати проведення перевірок протягом вересня 2017 року не означає провести перевірки протягом вказаного періоду. Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що перевірка призначена та розпочата в строк, що був обумовлений наказом, що підтверджується самим наказом так і направленнями на перевірку, а також актом фактичної перевірки. Так, копію наказу про проведення перевірки вручено позивачу 29.09.2017, цієї ж дати фактична перевірка була розпочата, про що свідчить акт перевірки (а.с. 13).

Результати перевірки оформлені актом від 06.10.2017, в той час як тривалість перевірки, визначена наказом 10 днів з моменту початку, тобто з 29.09.2017, що свідчить про завершення фактичної перевірки в строк, встановлений податковим законодавством.

Надаючи оцінку обґрунтуванням позивача суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частини 1, 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В той же час, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач всі свої пояснення звів до порушення порядку призначення та строків проведення фактичної перевірки, що в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження.

В той же час, Товариством не надано будь-яких доказів, які б спростували факт порушення Товариством вимог чинного законодавства, встановленого за результатами проведеної фактичної перевірки.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем в ході розгляду цієї справи не надано суду належних та достовірних у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказів, які б підтверджували порушення Головним управлінням ДФС у м. Києві вимог Податкового кодексу України про призначення та проведення фактичної перевірки платника податків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію відповідача, покладену в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, в той час як доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО-ФАРМ Агротрейд ЛТД» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІО-ФАРМ Агротрейд ЛТД», вул. Академіка Богомольця, 7/14, м. Київ, 01024, .

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ ВП 44116011.

Дата складення повного рішення суду - 26.05.2025.

Суддя Ю. О. Скалозуб