Справа № 640/17698/21
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АлмондТейп" до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
24.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "АлмондТейп" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Київської митниці Державної митної служби України, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA100410/2021/000006/2 від 30.04.2021.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до положень абзаців другого-четвертого пункту 2 розділу ІІ Закону № 2825-IX до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.
Нерозглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2825 «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2025 адміністративна справа передана судді Ремез К.І. для розгляду.
Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Контракту усі ціни на товари обумовлюються в пропозиціях Продавця та визначаються в доларах США. Продавець має право змінювати ціни за умови повідомлення Покупця про майбутню зміну не менше ніж за два місяці.
Загальна вартість цього Контракту 500 000 (п?ятсот тисяч) доларів США та залишається незмінною, навіть якщо Продавець змінює ціни протягом строку дії Контракту.
06.03.2021 між компанією ОсОО «Превосходство» та ТОВ «АлмондТейп» було також укладено Специфікацію №1 до контракту № 001/21 від 06.03.2021. Вказаним додатком було визначено, що Продавець зобов`язується поставити такі товари:
1) стрічка ПЕТ 16 мм*0,8 мм* 1200 м - 20 кг у кількості 364 бобіни;
2) стрічка ПЕТ 15 мм*08 мм*1350 м - 20 кг у кількості 312 бобіни;
3) стрічка ПЕТ 15 мм*0,55 мм*1900 м - 20 кг у кількості 104 бобіни;
4) стрічка ПЕТ 16 мм*1,0 мм*960 м - 20 м (зелена) у кількості 104 бобіни;
5) стрічка ПЕТ 16 мм* 1,0 мм*960 мм - 20 кг (чорна) у кількості 104 бобіни;
6) 19 мм*0,8 мм*1010 м - 20 кг у кількості 52 бобіни;
7) стрічка ПЕТ 19 мм*1,0 мм*810 м - 20 кг у кількості 52 бобіни.
Специфікацією також було визначено таке:
- умови поставки - CIF, Україна, м. Київ, автотранспортом;
- строк поставки - не більше 40 робочих днів з моменту попередньої оплати 20% від загальної суми замовлення, але не пізніше 30.04.2021;
- умови поставки: передоплата - 20%, що складає 4 222,40 доларів США (чотири тисячі двісті двадцять два долара США сорок центів); акредитив, зі строком дії 60 (шістдесят) днів
- 80%, на суму 16 889,6 доларів США (шістдесят тисяч вісімсот вісімдесят дев?ять доларів шістдесят центів).
Загальна кількість бобін 1 092 шт. (21 піддон, по 52 бобіни на кожному) на загальну суму 21 115,00дол. США.
Згідно з п.п. 3.2-3.4 Контракту поставка Товару здійснюється партіями, сформованими на підставі замовлень Покупця і наявності Товару на складі Продавця. Замовлення вважається прийнятим до виконання, якщо Продавець виставив Покупцю попередній інвойс.
Інвойс вступає в силу з моменту оплати Покупцем Продавцю передоплати в розмірі 20% від суми відповідного Замовлення (Специфікації).
Продавець зобов`язується протягом 40 банківських днів з моменту виконання Покупцем умов п. 3.4. виготовити та поставити товар в кількості, яка відповідає Специфікації та Інвойсу на умовах п. 3.1, цього договору (п. 3.5 Контракту).
Відповідно до п. 4.1 Контракту Покупець здійснює оплату Товару таким чином і відповідно до Специфікацій: передоплата в сумі 20% на рахунок Продавця, протягом 5 днів з моменту отримання інвойсу від Продавця. Інвойс складається згідно відповідної Специфікації (Замовлення); безвідкличний, документарний акредитив на суму 80% від Замовлення, який буде виконаний при виконанні Сторонами умов, відповідно до п. 4.3 та 4.4 цього Контракту.
Покупець зобов`язується відкрити безвідкличний документарний акредитив в обслуговуючому банку JSCCB «PRIVATBANK», (SWIFT:PBANUA2X) на користь Продавця на суму вказану у відповідній Специфікації.
Акредитив повинен бути оформлений Покупцем протягом 5 (п?яти) банківських днів з дня оплати Покупцем суми передоплати відповідно до п. 4.1.1. (п. 4.5 Контракту).
Пунктами 4.3-4.9 Контракту визначено умови та вимоги до акредитиву. 17.03.2021 на виконання п. 3.3 Контракту ОсОО «Превосходство» було виставлено інвойс № 202110939 на загальну суму 21 112,00 дол. США. Виставлений інвойс було оплачено Позивачем двома платежами: 18.03.2021 на суму 4 224,40 дол. США, 24.03.2021 на суму 16 889,60 дол. США.
Поставка Товару здійснювалася 23.04.2021, що підтверджується митною декларацією від 23.04.2021 № UA100410/2021/686430.
Відповідно до граф 22, 42 вказаної декларації, поданої до Київської митниці, Позивачем до митного оформлення було заявлено товар, загальна сума митного оформлення якого складала 21 112,00 дол. США.
На підтвердження заявленої митної вартості митному органу разом з електронною декларацією № UA100410/2021/686430 від 23.04.2021 були подані такі документи:
- зовнішньоекономічний договір - контракт № 001/21 від 06.03.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного контракту - Специфікація № 1 до контракту №001/21 від 06.03.2021;
- інвойс № 202110939 від 17.03.2021;
- банківський платіжний документ, що стосується товару - платіжне доручення № 6 від 19.03.2021;
- декларація відповідності ЕАЭС № KG 417/016.Д.0006584 від 26.12.2019;
- агентський договір № 14-04 від 14.04.2021;
- звіт про оцінку майна № 1133/21 від 23.04.2021.
Розглянувши подану Позивачем декларацію від 23.04.2021 № UA100410/2021/686430 із доданими документами Київська митниця дійшла висновку, що надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а це не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, заявлена мита вартість не може бути визнана з наступних причин:
1) платіжне доручення в іноземній валюті № 6 від 19.03.2021 надано без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку);
2) у висновку експерта від 23.04.2021 № 1133/21 експерт посилається на документи, що надавались при митному оформленні (контракт, специфікація, інвойс тощо) та інформацію з мережі Інтернет. Вказані Інтернет ресурси не дають змогу перевірити, а тим самим упевнитися в числових значеннях вартості товару, що пропонується до продажу;
3) для визначення митної вартості на основі віднімання вартості експертом не надано інформацію відповідно до вимог ст. 62 Митного кодексу України. Крім того, експертом встановлена ринкова вартість товару, а не митна вартість товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка визначається відповідно до п. 10 ст. 58 Митного кодексу України;
4) суть прайс-листа - комерційна пропозиція продавця (перелік товарів, послуг і ціни на них, тощо) необмеженій кількості потенційних покупців. Наданий прайс-лист виставлено без дати, без номера без умов поставки, без терміну дії, тобто має суб?єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців.
Керуючись положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України, митний орган витребував у Позивача додаткові документи, а саме: 1) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 6) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 7) за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
26.04.2021 позивачем у відповідь на запит митного органу від 23.04.2021 з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів, згідно митної декларації UA100410/2021/686430 від 23.04.2021 було надіслано лист № 03/03, в якому надані наступні пояснення:
1. Витрати, понесені на транспортування на умовах СІР, тобто всі витрати до вказаного місця доставки товару (Україна, м. Вишневе, вул. Київська, 8) несе Продавець. Відповідно до цих умов, Продавець - ОсОО «Превосходство» уклав з ОсОО «РусДи Транс» Агентський договір на експедиторські послуги № 14-04 від 14.04.2021, а 14.04.2021 було сторонами підписано додаток № 1 до цього Агентського договору про перевезення «Пластиковой упаковочной ленты», 22 тони по маршруту Бішкек-Київ. Повна сума витрат, які понесені на транспортування складає 2 550 дол. США.
2. В страховому полісі від 14.04.2021 № С-ГП № 001 380, виданому страховою компанією «Киргистан» вказано: ПУНКТ ВІДПРАВЛЕННЯ Киргистан, м. Бішкек, вул. Ісакеева, 2а ПУНКТ ПРИЗНАЧЕННЯ: Україна, м. Вишневе, вул. Київська, 8, що є об?єктивним та документально підтвердженими даними. Вказані дані відповідають адресам Продавця і Покупця, вказаним у Контракті.
3. ТОВ «АлмондТейп» ніколи раніше не продавало, не купувало і не укладало ніяких угод, відносно ПЕТ стрічки для пакування, окрім Договору відповідального зберігання №010421 від 01.04.2021. Це перша закупівля для подальшого продажу. Відтак, додатково запитувані Київською митницею документи та інформація поки не існують.
4. Каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару, а саме ОcОО «Превосходство» були надані у Додатку № 4 до листа.
5. У Додатку № 5 до листа було надано копію митної декларації країни відправлення.
6. У Додатку № 6 було надано висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями про вартість товару або сировини.
7. У Додатках № 7, 8 було надано прайс-лист та пропозиція від ОсОО «Превосходство» на ринку України та по ринку Киргизстана.
Крім того, у листі позивач також повідомив відповідача про те, що інших документів, крім вищезазначених на цей час Позивач надати не має можливості.
Однак, на думку відповідача, декларантом не було надано запитуваних Київською митницею документів, а надані додаткові документи не підтверджують числові значення складових митної вартості та не усувають розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Разом з тим, митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено нібито заниження заявленого рівня митної вартості,
Висновок експерта від 23.04.2021 № 1133/21 було прийнято до уваги митним органом, але зазначено, що він не може бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару.
У зв`язку з цим, 30.04.2021 Київською митницею було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA100410/2021/000006/2.
Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним, та таким, що винесене суб?єктом владних повноважень без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому звернувся до суду із цим позовом.
У справі міститься відзив, поданий відповідачем 19.07.2021, зареєстрований в суді 09.08.2021, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача, та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Отже, відповідач вказує, що за результатами розгляду поданих документів, виник сумнів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, який став підставою для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої позивачем митної вартості, однак, такі документи декларантом надані не були, у зв`язку із чим відповідачем обґрунтовано прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару. Отже, посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 прийнято до розгляду адміністративну справу за позовом ТОВ "АлмондТейп" до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, призначити розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 18.03.2025.
28.02.2025 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що рішення посадових осіб митниці є аргументованими, відповідають та засновані на вимогах законодавства України з питань державної митної справи, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Суддя Ремез К.І. перебувала у відпустці з 21.04.2025 по 23.05.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст. 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
06.03.2021 між компанією ОсОО «Превосходство» та ТОВ «АлмондТейп» було також укладено Специфікацію № 1 до контракту № 001/21 від 06.03.2021. Вказаним додатком було визначено, що Продавець зобов?язується поставити товари:
1) стрічка ПЕТ 16 мм*0,8 мм* 1200 м - 20 кг у кількості 364 бобіни;
2) стрічка ПЕТ 15 мм*08 мм*1350 м - 20 кг у кількості 312 бобіни;
3) стрічка ПЕТ 15 мм*0,55 мм*1900 м - 20 кг у кількості 104 бобіни;
4) стрічка ПЕТ 16 мм*1,0 мм*960 м - 20 м (зелена) у кількості 104 бобіни;
5) стрічка ПЕТ 16 мм* 1,0 мм*960 мм - 20 кг (чорна) у кількості 104 бобіни;
6) 19 мм*0,8 мм*1010 м - 20 кг у кількості 52 бобіни;
7) стрічка ПЕТ 19 мм*1,0 мм*810 м - 20 кг у кількості 52 бобіни.
Специфікацією також визначено:
- умови поставки - CIF, Україна, м. Київ, автотранспортом;
- строк поставки - не більше 40 робочих днів з моменту попередньої оплати 20% від загальної суми замовлення, але не пізніше 30.04.2021;
- умови поставки: передоплата - 20%, що складає 4 222,40 доларів США (чотири тисячі двісті двадцять два долара США сорок центів); акредитив, зі строком дії 60 (шістдесят) днів
- 80%, на суму 16 889,6 доларів США (шістдесят тисяч вісімсот вісімдесят дев?ять доларів шістдесят центів).
Згідно з п.п. 3.2-3.4 Контракту поставка Товару здійснюється партіями, сформованими на підставі замовлень Покупця і наявності Товару на складі Продавця. Замовлення вважається прийнятим до виконання, якщо Продавець виставив Покупцю попередній інвойс.
Інвойс вступає в силу з моменту оплати Покупцем Продавцю передоплати в розмірі 20% від суми відповідного Замовлення (Специфікації).
Продавець зобов`язується протягом 40 банківських днів з моменту виконання Покупцем умов п. 3.4. виготовити та поставити товар в кількості, яка відповідає Специфікації та Інвойсу на умовах п. 3.1, цього договору (п. 3.5 Контракту).
Відповідно до п. 4.1 Контракту Покупець здійснює оплату Товару відповідно до Специфікацій: передоплата в сумі 20% на рахунок Продавця, протягом 5 днів з моменту отримання інвойсу від Продавця. Інвойс складається згідно відповідної Специфікації (Замовлення); безвідкличний, документарний акредитив на суму 80% від Замовлення, який буде виконаний при виконанні Сторонами умов, відповідно до п. 4.3 та 4.4 цього Контракту.
Покупець зобов?язується відкрити безвідкличний документарний акредитив в обслуговуючому банку JSCCB «PRIVATBANK», (SWIFT:PBANUA2X) на користь Продавця на суму вказану у відповідній Специфікації.
Акредитив повинен бути оформлений Покупцем протягом 5 (п?яти) банківських днів з дня оплати Покупцем суми передоплати відповідно до п. 4.1.1. (п. 4.5 Контракту).
Пунктами 4.3-4.9 Контракту визначено умови та вимоги до акредитиву. 17.03.2021 на виконання п. 3.3 Контракту ОсОО «Превосходство» було виставлено інвойс № 202110939 на загальну суму 21 112,00 дол. США. Виставлений інвойс було оплачено Позивачем двома платежами: 18.03.2021 на суму 4 224,40 дол. США, 24.03.2021 на суму 16 889,60 дол. США.
Поставка Товару здійснювалася 23.04.2021, що підтверджується митною декларацією від 23.04.2021 № UA100410/2021/686430.
Відповідно до граф 22, 42 вказаної декларації, поданої до Київської митниці, Позивачем до митного оформлення було заявлено товар, загальна сума митного оформлення якого складала 21 112,00 дол. США.
На підтвердження заявленої митної вартості митному органу разом з електронною декларацією № UA100410/2021/686430 від 23.04.2021 були подані такі документи:
- зовнішньоекономічний договір - контракт № 001/21 від 06.03.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного контракту - Специфікація № 1 до контракту №001/21 від 06.03.2021;
- інвойс № 202110939 від 17.03.2021;
- банківський платіжний документ, що стосується товару - платіжне доручення № 6 від 19.03.2021;
- декларація відповідності ЕАЭС № KG 417/016.Д.0006584 від 26.12.2019;
- агентський договір № 14-04 від 14.04.2021;
- звіт про оцінку майна № 1133/21 від 23.04.2021.
Митний орган витребував у декларанта додаткові документи, а саме: 1) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 6) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 7) за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.
26.04.2021 позивачем у відповідь на запит митного органу від 23.04.2021 з метою підтвердження заявленої митної вартості товарів згідно митної декларації UA100410/2021/686430 від 23.04.2021 було надіслано лист № 03/03, в якому надані наступні пояснення:
1. Витрати, понесені на транспортування на умовах СІР, тобто всі витрати до вказаного місця доставки товару (Україна, м. Вишневе, вул. Київська, 8) несе Продавець. Відповідно до цих умов, Продавець - ОсОО «Превосходство» уклав з ОсОО «РусДи Транс» Агентський договір на експедиторські послуги № 14-04 від 14.04.2021, а 14.04.2021 було сторонами підписано додаток № 1 до цього Агентського договору про перевезення «Пластиковой упаковочной ленты», 22 тони по маршруту Бішкек-Київ. Повна сума витрат, які понесені на транспортування складає 2 550 дол. США.
2. В страховому полісі від 14.04.2021 № С-ГП № 001 380, виданому страховою компанією «Киргистан» вказано: ПУНКТ ВІДПРАВЛЕННЯ Киргистан, м. Бішкек, вул. Ісакеева, 2а ПУНКТ ПРИЗНАЧЕННЯ: Україна, м. Вишневе, вул. Київська, 8, що є об?єктивним та документально підтвердженими даними. Вказані дані відповідають адресам Продавця і Покупця, вказаним у Контракті.
3. ТОВ «АлмондТейп» ніколи раніше не продавало, не купувало і не укладало ніяких угод, відносно ПЕТ стрічки для пакування, окрім Договору відповідального зберігання №010421 від 01.04.2021. Це перша закупівля для подальшого продажу. Відтак, додатково запитувані Київською митницею документи та інформація поки не існують.
4. Каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару, а саме ОcОО «Превосходство» були надані у Додатку № 4 до листа.
5. У Додатку № 5 до листа було надано копію митної декларації країни відправлення.
6. У Додатку № 6 було надано висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями про вартість товару або сировини.
7. У Додатках № 7, 8 було надано прайс-лист та пропозиція від ОсОО «Превосходство» на ринку України та по ринку Киргизстана.
Крім того, у листі позивач також повідомив відповідача про те, що інших документів, крім вищезазначених на цей час позивач надати не має можливості.
Київською митницею Державної митної служби України було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100410/2021/000006/2 від 30.04.2021, підставами для прийняття якого стало:
1) платіжне доручення в іноземній валюті № 6 від 19.03.2021 надано без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку);
2) у висновку експерта від 23.04.2021 № 1133/21 експерт посилається на документи, що надавались при митному оформленні (контракт, специфікація, інвойс тощо) та інформацію з мережі Інтернет. Вказані Інтернет ресурси не дають змогу перевірити, а тим самим упевнитися в числових значеннях вартості товару, що пропонується до продажу;
3) для визначення митної вартості на основі віднімання вартості експертом не надано інформацію відповідно до вимог ст. 62 Митного кодексу України. Крім того, експертом встановлена ринкова вартість товару, а не митна вартість товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка визначається відповідно до п. 10 ст. 58 Митного кодексу України;
4) суть прайс-листа - комерційна пропозиція продавця (перелік товарів, послуг і ціни на них, тощо) необмеженій кількості потенційних покупців. Наданий прайс-лист виставлено без дати, без номера без умов поставки, без терміну дії, тобто має суб?єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців.
Згідно з графою 33 оскаржуваного рішення Відповідач застосував резервний методу визначення митної вартості товарів відповідно до статті 64 Митного кодексу України за ціною, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме 1,79 USD/кг.
Митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів: митні декларації від 10.03.2021 № UA110130/2021/006272, від 18.02.2021 № UA 100310/2021/404198, від 23.04.2021 № UA 110020/2021/003580.
Висновок експерта від 23.04.2021 № 1133/21 було прийнято до уваги митним органом, але зазначено, що він не може бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA100410/2021/000006/2 від 30.04.2021.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина друга статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).
Згідно із частиною першою статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.
Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Отже, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Разом з тим, згідно з ч.2 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 в адміністративній справі №803/667/17.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі №21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України.
Судом встановлено, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості, однак, суд не погоджується з такими висновками митного органу, з огляду на таке.
Надаючи оцінку доводам відповідача, які стали підставою для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд зазначає наступне.
Щодо тверджень митниці про те, що платіжне доручення в іноземній валюті № 6 від 19.03.2021 надано без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку) суд зазначає наступне.
Верховний Суд неодноразово висловлював наступну правову позицію: «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування митницею додаткових документів у декларанта».
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного суду, висловленій у постанові від 22.10.2020 по справі № 320/2455/19 щодо відомостей платіжного доручення, судом визначено, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанції/платіжного доручення та митною вартістю товару не існує.
За наведених обставин, зазначені доводи митниці є безпідставними.
Щодо тверджень митниці про те, що у висновку експерта від 23.04.2021 № 1133/21 експерт посилається на документи, що надавались при митному оформленні (контракт, специфікація, інвойс тощо) та інформацію з мережі Інтернет, суд зазначає наступне.
Роблячи такий висновок у Рішенні про коригування, відповідач фактично презюмує наявність обов`язку експертів здійснювати купівлю товарів, пропозиції щодо яких ним вивчалися на ринку, оскільки іншого способу перевірки достовірності цінових пропозицій аналогічного товару, окрім як реального придбання такого товару, не існує. Оскільки до обов`язків експерта при здійсненні товарознавчої експертизи не входить укладення договорів купівлі-продажу товару за кожною з пропозицій, що ним досліджена, зауваження відповідача з цього питання є безпідставними. Посилання відповідача на те, що висновок експерта має інформаційний характер, як на підставу залишення його поза увагою, суд зазначає, що кожен документ сам по собі має інформаційний характер, оскільки є джерелом інформації; враховуючи, що всі документи мають інформаційний характер, відповідачем не зазначено об`єктивних підстав, за яких саме надані позивачем висновки не могли бути прийняті до уваги під час перевірки правильності визначення митної вартості.
Щодо тверджень митниці про те, що наданий прайс-лист виставлено без дати, без номера без умов поставки, без терміну дії, тобто має суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що прайс лист (прейскурант) є документом, який складений контрагентом позивача, тому на зміст та форму такого документа позивач впливати не може.
Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
З наведеного слідує, що подані декларантом до митного органу документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Натомість, зазначені митницею у повідомленні декларанту та рішенні про коригування митної вартості зауваження та розбіжності, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.
По суті вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.
Поряд з цим, суд зазначає, що обставина про наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.
Отже, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 справа №815/6827/17, від 22.04.2019 справа № 815/6242/17, від 07.08.2018 справа №815/3400/17.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що надані позивачем до митного оформлення документи повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч, невідповідностей або розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом, документи у своїй сукупності підтверджують заявлену позивачем митну вартість та її складові частини, відомості про визначення митної вартості в цих документах є базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, достатність яких не спростована відповідачем, а тому вказані відповідачем в оспорюваному рішенні обставини не можуть бути підставами для коригування такої митної вартості.
Митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Відтак, підстави для незастосування першого методу визначення митної вартості судом не встановлені, наявність підстав для коригування митної вартості товару відповідачем не доведена.
Згідно з частинами першою, другою статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Відповідно до частини сьомої статті 54 МК України, у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З аналізу цих норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями пункту 2 частини шостої статті 54, частини третьої статті 53 МК України, видно, що відмова у митному оформленні має бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими недоліками, у зв`язку з якими органом доходів і зборів витребувані додаткові документи.
Аналогічний правовий висновок здійснений Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року у справі №815/3142/17.
Суд доходить висновку, що надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що спростовує висновки митного органу щодо відсутності таких підтверджень.
Посилання митного органу на порушення позивачем митного законодавства при декларуванні товару не можуть вважатись розбіжністю у розумінні частини 3 ст.53 МК України не можуть бути підставою для витребування додаткових документів та коригування митної вартості.
Суд зауважує, що по суті вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.
З наданих документів видно, що підприємство для митного оформлення і підтвердження митної вартості надало усі документи для застосування основного методу визначення митної вартості. Надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей дозволяють провести обчислення митної вартості.
Відповідачем не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності зазначеної у них інформації щодо складових митної вартості товару.
Також у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. Проте в даному випадку вказаних відомостей митницею не наведено.
Застосована правова позиція відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 08.02.2019 у справі № 825/648/17.
У постанові від 09.04.2021 року у справі № 804/5143/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає: «митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України(у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Саме ж по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товару, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення».
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.07.2019 року у справі № 1140/3242/18, де зазначено, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Надаючи оцінку таким доводам митного органу, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Суд зазначає, що досліджені первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Відтак, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про не підтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів Митного кодексу України є підставою для корегування заявленої декларантом митної вартості.
Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів митний орган повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди (контракту) щодо товару, який імпортується, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Приймаючи до уваги, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема, з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень та здійснення коригування митної вартості.
Зважаючи на те, що відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавили можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим спірне рішення митного органу про коригування митної вартості товару не може вважатися обґрунтованим та правомірним.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зауважує, що позивачем надано повні, змістовні та логічні пояснення на підтвердження позовних вимог.
Доводи відповідача суд відхиляє, оскільки вони неконкретизовані, не містять зауважень щодо наданих позивачем пояснень та документів, та зводяться до цитування норм законодавства та вільного їх трактування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У той же час, ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно положень частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
З огляду на те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 2270,00 грн підлягає стягненню з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АлмондТейп" до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA100410/2021/000006/2 від 30.04.2021.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез