Справа № 300/7382/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2025 р. справа № 300/7382/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Імекстрейд" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Крок-Імекстрейд", в інтересах якого діє адвокат Дрогомирецький Ігор Миколайович, звернулося в суд із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.09.2024 №079935/0705
Обґрунтовуючи доводи про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача представник позивача вказує, що за результатами перевірки Товариства контролюючий орган дійшов висновку про порушення податкового законодавства. Підставою стали висновки викладені в акті перевірки, зокрема щодо нереальності господарських операцій з контрагентом ПП "Агро-Експрес-Сервіс". Позивач не погоджується з такими висновками, вважає їх необґрунтованими, суб`єктивними та протиправними. Стосовно реальності господарських операцій, зокрема руху активів, реального настання правових та економічних наслідків, то такі підтверджуються всіма необхідними первинними документами, які надавалися інспекторам контролюючого органу при проведенні перевірки, в тому числі щодо факту придбання у контрагента товару (гірчиці білої) та реальне вчинення господарських операцій, а також його подальшу реалізацію на експорт з метою отримання доходу. Крім того, вважає, що при проведенні перевірки порушено принцип індивідуальної відповідальності платника. З урахуванням викладеного, вважає податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
11.10.2024 року на адресу суду від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.
18.10.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.
04.11.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
Суд, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Крок-Імекстрейд" пройшло процедуру державної реєстрації 25.12.1998, перебуває на обліку в органі податкової служби, зареєстроване платником ПДВ. Основний вид економічної діяльності платника податків є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Контролюючим органом за результати контрольного заходу зроблено висновок про завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 1094613 грн., в тому числі за червень 2024 року в сумі 1094613 грн.
Під сумнів контролюючий орган ставить господарські операції позивача із ПП "Агро-Експрес-Сервіс", в зв`язку із неможливістю здійснення цим платником податку господарських операцій в урахуванням обсягу основних засобів, наявністю кримінального провадження за ознаками фіктивності щодо здійснення фінансових операцій тощо.
В результаті, 18.09.2024. контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №019935/0705 на загальну суму 547307,00 грн, в тому числі сума бюджетного відшкодування 1094613 грн., штрафні (фінансові) санкції 547307 грн.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення таким, що не ґрунтується на вимогах закону, позивач звернувся із даним позов до суду.
Надаючи правову оцінку фінансово-господарським операціям між позивачем та контрагентом ПП "Агро-Експрес-Сервіс", суд зазначає, що підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі (ч. 1 і 2 ст. 9 Закону № 996-XIV).
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).
Водночас cам факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки (надання послуг) тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону № 996-XIV, так само характеризує і податковий облік.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватися первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Фактичною підставою для висновків контролюючого органу про зазначені вище порушення слугували висновки контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту сум за господарськими операціями з вказаним вище контрагентом, які, на думку контролюючого органу, не відбулися з підстав відсутності реального характеру господарських операцій. До таких висновків відповідач дійшов на підставі наявності негативної інформації відносно контрагента позивача, наявності кримінального провадження, відсутності у контрагента позивача необхідних для здійснення господарської діяльності основних фондів, виробничих та трудових ресурсів, тощо.
Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.
Згідно з доктриною реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
У справі, яка розглядається, в підтвердження доводів про реальність господарських операцій з контрагентом ПП "Агро-Експрес-Сервіс", позивачем подано до суду первинні документи, в тому числі платіжні інструкції та інші документи, які досліджені під час судового розгляду.
Зокрема судом встановлено, що на підставі договору №09/24 та додаткової угоди від 03.06.2024 ТОВ "Крок-Імекстрейд" придбало у ПП "Агро-Експрес-Сервіс" сільськогосподарську продукцію, а саме гірчицю білу урожаю 2023 року в кількості 203,04 тон.
На підставі договору №10/24 та додаткової угоди від 11.06.2024 позивач придбав у цього ж контрагента сільськогосподарську продукцію, а саме гірчицю білу урожаю 2023 року в кількості 203,040 тони.
Як йдеться в договорах загальна кількість товару поставляється продавцем покупцю на умовах FCA (франко-перевізник) склад продавця (Інкотермс-2010). Місцем здачі-приймання товару є склад продавця с.Башарівка, Дубенський район Рівненська область. Продавець зобов`язаний власними силами та за свій рахунок завантажити товар на транспорт покупця.
Оплата товару проведена в безготівковій формі, що підтверджується платіжними інструкціями.
Відповідно у ПП "Агро-Експрес-Сервіс" виникло зобов`язання з оформлення та подання на реєстрацію податкових накладних з факту проданої продукції.
Як зазначив позивач та підтвердив належними та допустимими доказами, куплений за вказаними вище договорами товар проданий на експорт за контрактами PLP-24-3 від 31.05.2024 та PLP-24-4 від 11.06.2024.
На підтвердження оплати іноземними компаніями придбаного товару позивачем надано виписки з банківського рахунку позивача.
Окрім цього, до матеріалів справи долучено ряд документів по зовнішньоекономічним контрактам, котрі підтверджують факт експорту закупленого позивачем товару іноземним компаніям, зокрема митні декларації, товарно-транспортні накладні (СMR) та фітосанітарні сертифікати .
Суд зазначає, що будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 Податкового кодексу України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Так, судом досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України є підставою для податкового обліку та встановлено реалізацію придбаного у ПП "Агро-Експрес-Сервіс" товару на експорт та рух активів.
Відповідно, суд не погоджується з посиланням відповідача на неправомірність формування витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість за наведеними вище господарськими операціями.
Що стосується посилання контролюючого органу на невідповідність зазначення в договорах про надання контейнерів біг-бег позивачем та по факту отримання товару в контейнерах продавця, то як вбачається із додаткових угод сторони погодилися на внесення змін до договорів, зокрема п.3.2 викладено в такій редакції «товар поставляється в тарі п/п біг-бегах по 940 або 1000 кг, які надаються продавцем». Це саме стосується вимог стандарту продукції, сторонами внесено зміни, зокрема в п.3.1 договору щодо відповідності вимогам стандарту ДСТУ 7694:2015, замість попередньо зазначеного ДСТУ 2240-93.
Контролюючим органом не надано допустимих та достовірних доказів, а судом під час розгляду справи не було встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах є неповними, недостовірними, суперечливими або такими, що ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
При цьому суд зазначає, що господарські операції, що були поставлені податковим органом під сумнів, є для позивача типовими та не виходять за межі звичайної господарської діяльності. Усі операції з купівлі та подальшої реалізації гірчиці, зокрема і операції із спірним контрагентом, проводяться за типовим алгоритмом та оформлюються належними для даного виду операцій документами.
Судом не приймаються як належні докази посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Суд зазначає, що відповідачем висновок про нереальність господарських операцій здійснено без проведення звірок взаємовідносин з його контрагентами.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 11.04.2023 по справі 2а-916/12/2670 Податковий кодекс України не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуги) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків - покупець товарів (послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Тобто, у разі підтвердження факту отримання товарів/послуг, як у даній ситуації, позивач не може відповідати за порушення, допущені контрагентами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, актом перевірки під час здійснення контрольного заходу таких обставин не встановлено.
Верховний Суд у Постанові від 06.06.2023 по справі №820/7010/16 вказав, що платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагенти позивача або суб`єкти господарювання, з якими мали відносини контрагенти позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.
Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документи на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.
Посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів позивача основних фондів також не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань за укладеними ним договорам.
Даний висновок викладений у Постанові Верховного суду від 13.01.2021 по справі №808/2547/16.
До того ж поза увагою відповідача суб`єкта владних повноважень було залишено те, що, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП "Агро-Експрес-Сервіс" 23.03.1999 зареєстроване юридичною особою. Основний вид діяльності вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Кількість працівників Підприємства становить 912 чол.
Щодо доводів відповідача про наявність кримінального провадження відносно контрагента, суд зазначає наступне.
У цьому листі йдеться про виявлення та вилучення речей та документів, в тому числі печаток ряду суб`єктів господарювання, серед яких ТОВ "Агро-Експрес-Сервіс" (код ЄДРПОУ 3032761).
Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не спростовує фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентом, адже наявність досудового розслідування не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин.
Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому. Проте доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, які б набрали законної сили, під час розгляду справи, та які відповідно до приписів частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України були б обов`язковими для адміністративного суду, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт досудового розслідування, де в тому числі згадується контрагент позивача, не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.10.2024 по справі №320/4190/19.
Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Більше того, судом встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача, що виразилося в подальшому експорті такого.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 18.09.2024 №019935/0705 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо розподілу судових витрат у справі:
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Івано-Франківській області 8209,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивач на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надав суду такі документи: акт приймання-передачі послуг від 04.11.2024 послуг від 04.11.2024, квитанцію про оплату за надання професійної-правничої допомоги.
Відповідно до акту приймання-передачі послуг з надання професійної правничої допомоги від 04.11.2024 адвокатом у справі №300/7382/24 Товариству з обмеженою відповідальністю "Крок-Імекстрейд" надано наступну правничу допомогу: проведення попереднього аналізу справи, у тому числі ознайомлення з матеріалами справи, оформлення доказової бази відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України та подання позовної заяви; опрацювання поданого відповідачем відзиву на позов та підготовка відповіді на відзив на позов.
Частинами 1 і 2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п.131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Із урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Перевіривши обґрунтованість заявлених позивачем до відшкодування витрат у розрізі видів наданих адвокатом послуг, проаналізувавши надані представником позивача документи, фактичний об`єм та якість виконаної адвокатом роботи, складність юридичних питань, які були предметом дослідження в суді, суд вважає заявлений до відшкодування розмір правової допомоги не є розумно обґрунтованим за всіма визначеними у акті наданих послуг складовими професійних правничих послуг.
Суд враховує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.
Суд зазначає, що проведення попереднього аналізу справи, ознайомлення з матеріалами справи, оформлення доказової бази є невід`ємною частиною роботи щодо складання позовної заяви.
Однак, визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги заперечення відповідача, суд враховує, що дана справа є справою, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; позовна заява є необ`ємною; розгляд справи відбувався у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає, що витрати на правничу допомогу за послуги по цьому пункту є неспівмірними та завищеними, вочевидь, не відповідають складності та змістовності поданого процесуального документа. Це стосується і відповіді на відзив, адже пояснення частково вже лягли в обґрунтування позовної заяви, тож його підготовка не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи.
Крім того, суд бере до уваги наявність значної кількості судової практики по цій категорії справ, а також враховує розмір витрат на правничу допомогу по інших аналогічних справах.
Застосувавши принцип співмірності відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, а також фактичний об`єм виконаної роботи та її незначну складність, суд вважає частково обґрунтованими заперечення відповідача на заяву про винесення додаткового рішення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, конкретні обставини справи, приписи ч.5 ст.134 і п.2 ч.9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, несуттєву складність справи, яка, у свою чергу, не мала публічного інтересу, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, а також виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлені позивачем витрати є неспівмірними та завищеними.
Суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області в сумі 10 000 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області 18.09.2024 №019935/0705.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.