Справа № 520/29122/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р. Справа № 520/29122/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., повний текст складено 22.01.25 по справі № 520/29122/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, пенсійний орган), Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ в Черкаській області, пенсійний орган), в якому просив суд:

визнати дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області при прийнятті відмови від 26.07.2024 № 15 в переході на пенсію за іншим законом неправомірними;

визнати рішення ГУ ПФУ в Черкаській області при прийнятті відмови від 30.08.2024 № 15 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недоцільністю неправомірним;

зобов`язати ГУ ПФУ у Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок при переході з пенсії відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закону України № 2262-XII) на пенсію відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону України № 2262-XII) та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (дата звернення 19.07.2024);

зобов`язати ГУ ПФУ у Харківській області виплатити ОСОБА_1 його пенсію з серпня 2024, яку він не отримує з вини працівників Пенсійного фонду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26.07.2024 № 15 та рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 30.08.2024 № 15 про відмову у призначенні пенсії за віком, на думку позивача, є протиправними. Зазначає, що при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років в порядку Закону України № 2262-XII, із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України № 1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України № 1058-IV.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26.07.2024 № 15 щодо відмови у переході на пенсію за Законом України № 1058-ІV. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 30.08.2024 № 15 щодо відмови у переході на пенсію за Законом України № 1058-ІV. Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести ОСОБА_1 переведення з пенсії відповідно до Закону України № 2262-ХІІ на пенсію відповідно до Закону України № 1058-ІV за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021-2023. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2024. Зобов`язано ГУ ПФУ у Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.08.2024. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подано апеляційні скарги, в яких, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону України № 1058-ІV, менший від розміру пенсії, яку ОСОБА_1 отримував відповідно до Закону України № 2262-ХІІ. Вказують, що позивачу вже призначено пенсію відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, отже, так як позивач перебуває на обліку, як одержувач пенсії в ГУ ПФУ в Харківській області, а не звертається за призначенням пенсії вперше, то застосовувати показник середньої заробітної плати, застосовується у 2024 для призначення пенсії за 2021-2023 немає законних підстав.

Аргументи, наведені відповідачами в обґрунтування вимог апеляційних скарг, фактично аналогічні наведеним у відзивах на позов.

У відзивах на апеляційні скарги, позивач просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Харківській області. З 01.01.2007 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ.

19.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про перехід з пенсії відповідно до Закону України № 2262-ХІІ на пенсію відповідно до Закону України № 1058-ІV.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26.07.2024 № 15 ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Закону України № 1058-ІV відмовлено.

У вищевказаному рішенні зазначено, що на дату звернення за переведенням на інший вид пенсії страховий стаж ОСОБА_1 становить 45 років 09 місяців 4 дні, коефіцієнт страхового стажу 0.45750, індивідуальний коефіцієнт заробітку для розрахунку пенсії, обчислений за даними системи персоніфікованого обліку відомостей з період з 01.07.2000 по 31.03.2024, становить 2.47720. Зазначено, що розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 з 19.07.2024 становив би 9 337.96 грн, в тому числі: 9 060.28 грн - основний розмір пенсії за віком, ст. 27 (осучаснений середньомісячний заробіток 7 994.47 х 2.47720 (коефіцієнт заробітної плати) х 0.45750 (коефіцієнт страхового стажу); 107.40 - доплата за понаднормовий стаж (10 років); 170.28 грн - додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії (ліквідатори ЧАЕС). Зазначено, що розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, менший від розміру пенсії, яку ОСОБА_1 отримував відповідно до Закону України № 1058-ІV.

22.08.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про перехід з пенсії відповідно до Закону України № 2262-ХІІ на пенсію відповідно до Закону України № 1058-ІV.

Рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 30.08.2024 № 15 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недоцільністю.

У вищевказаному рішенні зазначено, що відповідно до статті 10 Закону України № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, до заяви про призначення пенсії від 22.08.2024 документ про припинення виплати раніше призначеної пенсії в іншому відомстві не надано.

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримував пенсію за нормами Закону України № 2262-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, тому при обчисленні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV відповідачі мали застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (дата звернення 19.07.2024), оскільки за призначенням пенсії відповідно до норм Закону України № 1058-ІV позивач звернувся вперше. Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ГУ ПФУ у Харківській області допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2024.

Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон України № 1058-IV, у редакції, чинній на час призначення позивачці пенсії за віком), відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 Закону України № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Частиною 3 статті 45 Закону України № 1058-ІV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону № 1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.

Так, позивач отримував пенсію за нормами Закону України № 2262-ХІІ, яким передбачені інші умови і порядок призначення та обчислення пенсії.

Зокрема, за нормами вказаного Закону, пенсія за вислугу років визначається у процентному співвідношенні (залежно від вислуги) до розміру грошового забезпечення. При цьому, показник середньої заробітної плати при визначенні грошового забезпечення для обчислення пенсії не застосовується.

Враховуючи, що позивач отримував пенсію за нормами Закону України № 2262-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, тому при обчисленні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV відповідачі мали застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (дата звернення 19.07.2024), оскільки за призначенням пенсії відповідно до норм Закону України № 1058-ІV позивач звернувся вперше.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 по справі № 615/1644/16-а.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за призначенням пенсії за віком відповідно до норм Закону України №1058-IV позивач вперше звернувся 19.07.2024, тоді як з в січні 2007 йому була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ.

Таким чином, для обчислення позивачу пенсії за віком у 2024 році пенсійний орган мав врахувати показник середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року призначення нового виду пенсії, тобто, за 2021, 2022, 2023 оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 29.03.2023 по справі № 240/4170/19, від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23 та від 27.11.2024 у справі № 560/11681/23, від 16.01.2025 у справі № 580/4901/22.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при обчисленні позивачу пенсії за віком з 10.09.2024 на підставі норм Закону України № 1058-IV пенсійний орган мав врахувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням саме цього виду пенсії, тобто, за 2021-2023 роки.

Посилання відповідачів на те, що розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону України № 1058-IV, менший від розміру пенсії, яку ОСОБА_1 отримував відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Суд звертає увагу, що за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом. Право позивача на вибір пенсії згідно Закону України № 1058-IV та право вимагати такого обчислення встановлено законом і не залежить від позиції відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12.05.2021 у справі № 520/1972/19.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доводи відповідача щодо недоцільності переведення позивача на інший вид пенсії, що призведе до подальшого зменшення розміру пенсії, на переконання суду, не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не заперечує саме існування суб`єктивного права позивача на переведення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та не може перешкоджати у реалізації такого права за умови відповідного волевиявлення особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблеми, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправно не здійснено позивачу призначення пенсії, згідно із Законом України № 1058-IV, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки, тобто враховуючи показник середньої заробітної плати, який має враховуватися за три останні календарні роки, що передують року призначення пенсії за Законом України № 1058-IV.

З урахуванням вищезазначених висновків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26.07.2024 № 15 та рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 30.08.2024 № 15 щодо відмови у переході на пенсію за Законом України № 1058-ІV.

Згідно з п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.10 Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

З огляду на приписи Порядку № 22-1 призначення позивачу пенсії за Законом України № 1058-ІV в даному випадку покладена на ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Таким чином, саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за Законом України № 1058-ІV.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в даній частині шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести ОСОБА_1 переведення з пенсії відповідно до Закону України № 2262-ХІІ на пенсію відповідно до Закону України № 1058-ІV за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021-2023 роки.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Харківській області виплатити ОСОБА_1 його пенсію з серпня 2024, яку він не отримує з вини працівників пенсійного фонду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно атестату про зняття з обліку ОСОБА_1 припинено виплату пенсії у зв`язку з переходом на пенсію за іншим законом. Згідно вказаного атестату позивачу виплачено пенсію по 31.07.2024 (а.с. 69).

Проте, згідно з рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26.07.2024 № 15 та рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 30.08.2024 № 15 відмовлено позивачу у переході на інший вид пенсії.

При цьому, пенсійним органом не надано доказів поновлення виплати пенсії позивачу.

Тобто, склалась ситуація коли позивача не переведено на пенсію за іншим законом та припинено виплату пенсію, яку позивач вже отримував.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у ГУ ПФУ у Харківській області були відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

Таким чином, ГУ ПФУ у Харківській області допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2024.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2024 та зобов`язання ГУ ПФУ у Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.08.2024.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційних скарг відповідачів, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 по справі № 520/29122/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий