Справа № 337/2214/25
Суддя: Калугіна Г. Б.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючої судді Калугіної Г.Б.,

за участю секретаря Волошина Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3 про визнання протиправним дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2025 до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Кузьменка Сергія Олеговича, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання протиправним дій та скасування постанови ЕНА № 4661023 від 05.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою суду від 09.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

14.05.2025 до Хортицького районного суду м. Запоріжжя від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 09.05.2025. В обґрунтування позову зазначив, що 05.05.2025 приблизно о 17 год. у м. Запоріжжі, позивач ОСОБА_1 , здійснюючи керування транспортним засобом ZAZ VIDA, д/н НОМЕР_2 на вул. Хортицьке Шосе, був зупинений працівниками патрульної поліції. В подальшому було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4661023 від 05.05.2025 за ч. 2 ст. 122 КУпАП за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 16.10 ПДР - порушення дій водієм ТЗ на перехресті, де рух регулюється світлофором з додатковою секцією, а саме: при увімкненні зеленого сигналу світлофору на додатковій секції, на якому міститься стрілка з покажчиком напряму праворуч, не продовжив рух у вказаному стрілкою напрямку, що створило перешкоду транспортному засобу, що рухався за ним по тій самій смузі, чим порушив п. 16.10 ПДР. Позивач з вказаною постановою не погоджується, винуватим себе у зазначеному правопорушенні не визнає, вважає, що у його діях склад вищевказаного правопорушення відсутній. Так у тексті оскаржуваної постанови вказано, що позивач ніби-то «при увімкненні зеленого сигналу світлофору на додатковій секції, на якому міститься стрілка з покажчиком напряму праворуч, не продовжив рух у вказаному стрілкою напрямку». Зазначене не відповідає дійсності, так як він, як водій, під`їжджаючи до перехрестя по вул. Сорочинській (колишнє найменування Новгородська), вул. Василя Стуса та Хортицького Шосе, виконуючи вимоги пункту 11.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (11.2. На дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини) займав крайню праву полосу руху. Додаткові знаки руху по полосам на вказаному перехресті відсутні. На перехресті в цей час горіло червоне світло та була ввімкнена зелена стрілка додаткової секції світлофору «Поворот направо». Так як полоса зліва вже була повістю зайнята транспортними засобами попутнього напряму, він доїхав до стоп-лінії по своїй полосі руху та після увімкнення зеленого світла основної секції розпочав рух ТЗ прямо, після чого був зупинений працівниками патрульної поліції. Таким чином, фактичні обставини справи, не відповідають фабулі у постанові, так як там написано, що додаткова секція увімкнулась після того, як ТЗ вже зупинився та стояв перед перехрестям, і нібито-то не розпочав рух після її увімкнення. Між тим вказана секція вже горіла задовго до того, як мій автомобіль наблизився до перехрестя. Таким чином, невідповідність інформації по фабулі правопорушення у протоколі тягне за собою неналежність вказаного письмового доказу в цілому. Знаходження транспортного засобу на крайній правій полосі з якої робиться поворот на перехресті де рух регулюється світлофором з додатковою секцією само по собі не є правопорушенням та не заборонено Правилами дорожнього руху України. Таким чином, обов`язковою умовою порушення п. 16.10 ПДР є наявність іншого автомобіля, який рухається ззаду та якому були створені перешкоди таким маневром. Натомість у вказаних обставинах такі транспортні засоби, яким ніби то були створені перешкоди, були відсутні. У протоколі їх данні не вказані. На відеозаписі з реєстратора патрульного автомобіля, який було продемонстровано позивачу у якості доказу, вбачається, що поряд з його автомобілем вільно проїжджає інший автомобіль, який здійснює поворот праворуч і жодним чином мій ТЗ не створив нікому перешкод для цього повороту. На запитання позивача до співробітника патрульної поліції щодо того, кому саме автомобілю він створив перешкоду у контексті п. 16.10 ПДР, співробітник поліції відповів, що «це потрібно їх шукати, відбирати пояснення та вписувати свідками, чим ніхто займатися не буде», що також показує відношення співробітників поліції до оформлення адміністративного матеріалу. Таким чином, з вищевказаного можна зробити висновок, що відсутній транспортний засів, якому ТЗ позивача створені перешкоди на перехресті, свідки чи потерпілі у постанові не зазначені, відтак відсутні. Отже, є відсутнім і склад правопорушення п. 16.10 ПДР. Таким чином, у діях позивача відсутній склад правопорушення, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Просить суд, визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 4661023 від 05.05.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Кузменком Сергієм Олеговичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 510,00грн. Справу про адміністративне правопорушення закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача всі понесені судові витрати.

14.05.2025 року, ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та витребувано з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3), завірену належним чином копію справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, постанова серія ЕНА № 4661023 від 05.05.2025 .

Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов не подав.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.05.2025, керуючи транспортним засобом марки ZAZ VIDA, д/н НОМЕР_2 , у м. Запоріжжі, позивач був зупинений співробітниками УПП в Запорізькій області ДПП за порушення п. 16.10 ПДР.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, інспектором 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Кузменком Сергієм Олеговичем, у відношенні позивача було винесено постанову серії ЕНА № 4661023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень збоку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч.ч. 1-4; 6-7 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як слідує з оскаржуваної постанови, підставою її винесення відповідачем став факт того, що позивач керуючи ТЗ здійснив зупинку при увімкненні зеленого сигналу світлофора на додатковій секції, на якому міститься стрілка із покажчиком напрямку руху праворуч, не продовжив рух у вказаному стрілкою напрямку, що створило перешкоду транспортним засобам, які рухались за ним по тій самій смузі, чим порушив п.16.10 ПДР.

Разом з тим, з наведених у позовній заяві доводів позивача, останній категорично заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, вказуючи на відсутність його вини та доказів, які б підтверджували таку його вину.

За положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Проте, поруч з даним, ч. 2 ст. 77 КАС України унормовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства, покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.

Суд зазначає, що згідно пп. 1 п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 р. № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою, зокрема попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

В матеріалах справи знаходиться лише копія постанови серія ЕНА № 4661023 відповідно до якої 05.05.2025 о 17: 07 в м. Запоріжжі по вул. Хортицьке шосе перехрестя вул. 14-го Жовтня при увімкненні зеленого сигнала світофора на додатковій секції, на якому міститься стрілка із показчиком напрямку руху праворуч, не продовжив рух у вказаному стрілкою напрямку, що створило перешкоду транспортному засобу, що рухався за ним по тій самій смузі, чим порушив п.16.10. ПДР Порушення дій водія транспортного засобу на перехресті, де рух регулюється світлофором з додатковими секціями, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави констатувати порушення позивачем п. 16.10. ПДР.

Інші докази, які б підтверджували вину позивача, в матеріалах справи відсутні.

У постанові Верховного Суду від 27.06.2019 по справі № 560/751/17 наголошено, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд звертає увагу, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, без обґрунтування її доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 зробив висновок про те, що така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 р. Європейський Суд з прав людини зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З положень ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України слідує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожньогоруху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (постанова Верховного Суду по справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 р.).

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З аналізу наведеної норми вбачається, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суд може ухвалити лише одне із рішень, передбачених частиною третьою статті 286 КАС України.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4661023 від 05.05.2025 року за наслідками скасування такої постанови підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з чим, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України належить стягнути на користь позивача 605,60 гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись 242-244, 250 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання неправомірною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ЕНА № 4661023 від 05.05.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, , адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.05.2025.

Суддя Г.Б. Калугіна