Справа № 521/7295/25
Суддя: Бобуйок І. А.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/7295/25
Номер провадження № 2-а/521/126/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Бобуйок І.А,

за участю секретаря судового засідання Шелкопляс В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса розташування: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

12.05.2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси звернувся представник позивача з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, у якому просив суд: скасувати постанову № 6969 року від 28.04.2025 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. та провадження по адміністративній справі, закрити, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 19.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

20.05.2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, а судове засідання просив провести без його особистої участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а судове засідання просив провести без його особистої участі.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

28 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 була складена Постанова № 6969 згідно якої оскаржувач притягається до відповідальності за ч. 3 ст.201-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 17 000 грн.

Відповідно до вищезазначеної оскаржуваної постанови: 28 квітня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено адміністративне правопорушення, а саме гр. ОСОБА_1 порушив правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних в умовах особливого періоду, а саме: не прибув за викликом (повісткою) або мобілізаційним розпорядженням до Р(М)ТЦК та СП, чим порушив вимоги Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р.

Суд вважає, що прийнята постанова відносно позивача є такою, що прийнята із порушеннями чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влад та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише н підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб?єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов?язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб?єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб?єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб?єкта владних повноважень.

У контексті наведеного суд зауважує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об?єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб?єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення по адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення об?єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 закінчив військову кафедру та звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою стати на облік та отримати військово-обліковий документ. В жовтні 2024 року отримавши військово-обліковий документ позивач одразу подав заяву про надання відстрочки з повним пакетом документів, які підтверджували продовження його навчання як лікаря-інтерна.

28.02.2025 року ОСОБА_1 звернувся з повторною заявою про надання відстрочки до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

22.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся в ІНФОРМАЦІЯ_5 втретє для повторного продовження відстрочки, де капітан ОСОБА_2 повідомила позивачу, що він перебуває у розшуку та склала на нього протокол № 6719.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 6719 від 22.04.2025 р. розгляд справи про адміністративне правопорушення мав відбутись о 14-00 год. 28 квітня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , кабінет № 1.

28 квітня 2025 року ОСОБА_1 за своєю власною ініціативою прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де виявив бажання бути присутнім при розгляді справи. До розгляду справи позивача не пустили, а причини не допуску не повідомили.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є лікарем-інтерном і має діючу відстрочку від мобілізації до 09.05.2025 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особи, які навчаються в інтернатурі, мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, на момент складання постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 мав законне право на відстрочку, що виключає його відповідальність за неявку за повісткою.

ОСОБА_1 не порушував правил військового обліку, а навпаки самостійно неодноразово з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення свого статусу та продовження відстрочки, а отже постанова №6969 від 28.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП складена з порушенням норм матеріального та процесуального права через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Крім того, попри особисту присутність позивача у день розгляду справи, йому було безпідставно відмовлено у допуску до розгляду справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, що є порушенням ст. 268 КУпАП.

Також, судом встановлено, що повістка, по якій мав прибути ОСОБА_1 , зазначена у постанові по справі про адміністративне правопорушення № 69696 від 28.04.2025 р. ОСОБА_1 не вручалася, поштою позивачу не надсилалась, про наявність вищевказаної повістки ОСОБА_1 дізнався 22 квітня 2025 року під час складання, на нього, капітаном ОСОБА_3 протоколу №6719 про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 52 Порядку ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, виклики до ТЦК та СП здійснюються шляхом вручення повістки особисто під підпис або рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі неможливості особистого вручення повістки або вручення її поштою, повідомлення про це має бути належним чином зафіксоване.

Також, згідно зі ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знати, у чому її звинувачують, та бути своєчасно повідомленою про дату і місце розгляду справи, що неможливо без належного повідомлення (у даному випадку повістки).

Факт невручення повістки, про яку позивач дізнався лише постфактум, свідчить про порушення принципів правової визначеності та особистого інформування, а отже, і про порушення процедури, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 287 КУпАП.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Отже, судом встановлено, що позивач не отримував ані повістки, ані повідомлення про наявність такої повістки, на вулиці або в приміщенні відповідачем така повістка позивачу не вручалась; позивач не приймав участі у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, не повідомлявся про час та дату розгляду справи та не був присутній під час такого розгляду справи; позивач не повідомлявся про час та дату розгляду справи та в день винесення постанови позивача було мобілізовано та видано військовий квиток та направлено в розташування військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що відповідач не мав права притягати позивача до адміністративної відповідальності без доказів та без з?ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов?язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Згідно пункту 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд роз`яснює, що обов?язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Ст. 20 КАС України вказано, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Стосовно стягнення з відповідача суми судового збору за подачу адміністративного позову у розмірі 1211,20 гривень, суд роз`яснює наступне.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з положеннями ст.ст. 3, 5 Закону «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором. А тому відповідно до вимог цього Закону при поданні вказаного позову необхідно сплатити судовий збір.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, позивач мав при подачі адміністративного позову сплатити до суду судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Таким чином, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору за подачу адміністративного позову у розмірі 605,60 гривень.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи все вищевикладене та керуючись статтями 19, 63 Конституції України, статтями 210-1, 251, 252, 258, 268, 278, 279 КУпАП, 42, 49, 55, 57, 60, 72, 73, 77, 78, 79, 165, 42, 165 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса розташування: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення, у якому просив суд: скасувати постанову № 6969 року від 28.04.2025 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: І.А.Бобуйок