Справа № 240/11748/25
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

27 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/11748/25

категорія 112010200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Шувалова Т.О., розглянувши позовну заяву в електронній формі ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 через систему Електронний суд звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.07.2024 року №31, яке полягає у відмові в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періодів робіт з 01.01.1992 по 23.09.1992 згідно довідки №335/88 від 03.10.2018 року, з 02.10.1984 року по 17.09.1985 року згідно особистої справи, що зберігається в ПАТ Київський картонно-паперовий комбінат, ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності з 01.01.1992 по 23.09.1992 згідно довідки №335/88 від 03.10.2018 року, з 02.10.1984 року по 17.09.1985 року згідно особистої справи, що зберігається в ПАТ Київський картонно-паперовий комбінат та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області врахувати до страхового стажу періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 02.10.1984 року по 17.09.1985 року та 05.10.1985 року по 23.09.1992 року на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказані періоди часу за один рік та шість місяців, починаючи з дати призначення пенсії ОСОБА_1 .

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позовну заяву було залишено без руху.

На виконання вимог ухвали представником позивача подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, на обґрунтування якого зазначає, що 15 грудня 2024 року звернулась із вказаним позовом до суду, проте 23.12.2024 року вказаний позов було повернуто ухвалою суду, у зв`язку з неусуненням недоліками позовної заяви. Позивачка направила документи із заявою про усунення недоліків, судом було повернуто позовну заяву. Оскільки документи надійшли від суду на адресу позивачки лише у лютому 2025 року, через це вона звернулась із цим позовом до суду 01 квітня 2025 року. Позивачка покликається на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 19.06.2018 року у справі №646/6250/17 щодо відсутності обмеження будь - яким строком звернення у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, у разі порушення строків проведення пенсійних виплат.

Суддя, дослідивши матеріали справи та зміст клопотання про поновлення строку звернення до суду, зазначає наступне.

Згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду з урахуванням наведених вище висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини другої статті 122 КАС України, суддя зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який не ставить під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідує легітимну мету щодо поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом, позивач виходив з того, що первинне звернення до суду з приводу оскарження рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 31.07.2024 №31 відбулось у грудні 2024 року, в подальшому позов разом з додатками був повернутий судом у лютому 2024 року, тому 01 квітня 2025 року позивачка звернулась із цим позовом до суду. Вважає, що спори з приводу виплати пенсій, не обмежуються будь - яким строком звернення до суду з позовом.

Як установлено судом із комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" 17.12.2024 року позивачка звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.07.2024 №31, яке полягає у відмові в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів робіт з 01.01.1992 по 23.09.1992 згідно довідки №335/88 від 03.10.2018 року, з 02.10.1984 року по 17.09.1985 року згідно особистої справи, що зберігається в ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат", ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності з 01.01.1992 по 23.09.1992 згідно довідки №335/88 від 03.10.2018 року, з 02.10.1984 року по 17.09.1985 року згідно особистої справи, що зберігається в ПАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області врахувати до страхового стажу періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 02.10.1984 року по 17.09.1985 року та 05.10.1985 року по 23.09.1992 року на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказані періоди часу за один рік та шість місяців, починаючи з дати призначення пенсії ОСОБА_1 .

23 грудня 2024 року ухвалою суду позов було залишено без руху та 21 січня 2025 року у справі №240/24859/24 було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви, у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

Як вбачається із журналу вихідної кореспонденції суду, 22 січня 2025 року на адресу позивача були направлені ухвала про повернення позовної заяви, позови з додатками та оригінал квитанції про сплату судового збору рекомендованим листом із повідомленням про вручення адресату.

Трекінгом штрих - коду даного відправлення 134) із сайту Укрпошти підтверджується, що ОСОБА_1 дане відправлення було отримано 01 лютого 2025 року із відміткою "вручено одержувачу".

01.04.2025 року позивачка повторно звернулась із позовом до суду.

09.04.2025 у справі №240/9429/25 судом постановлено ухвалу про повернення позовної заяви, з огляду на подання позову неуповноваженою особою.

Тобто після спливу двох місяців після отримання документів позовної заяви, позивачка звернулась із позовом до суду повторно.

24.04.2025 року позивачка звернулась втретє із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку зазначеним представником позивача причинам пропуску строку, суддя ураховує, що згідно з частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позов якої повернуто, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Проте, судове провадження, що закінчилося поверненням позовної заяви, не перериває встановлений частиною першою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, тому ця обставина має оцінюватися судом у контексті причини повернення позовної заяви та процесуальної поведінки учасника справи, які сукупно мають свідчити про існування об`єктивно непереборних або дійсно істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне повторне звернення до суду після цього.

Позивачкою оскаржується рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком від 31.07.2024 року.

Шестимісячний строк звернення до суду сплив - 31.01.2025 року.

Таким чином після повернення позовної заяви вперше, повторно позивачка звернулась до суду із наведеним позовом лише 01.04.2025 при тому, що позивачка підтверджує, що матеріали позовної заяви отримала у лютому 2025 року.

Причини такого зволікання позивачка не обґрунтовує.

Таким чином, зволікання із зверненням до суду в межах встановленого строку зумовлено недобросовісною процесуальною поведінкою позивача, який мав усвідомлювати наслідки своїх дій і не допускати подібного, в тому числі зважаючи на те, що строки звернення до суду сплинули.

У зв`язку з цим, факт повернення позовної заяви ОСОБА_1 та тривале очікування надходження документів із суду, на яке покликається представник позивача, не може вважатися поважною причиною звернення до суду з пропуском строку.

Інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду представник позивача не наводить.

Посилання представника позивача на правові позиції Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки висновки Верховного Суду щодо строку звернення до суду стосуються спорів щодо виплат пенсій.

У виниклих правовідносинах позивачка оскаржує відмову у призначенні пенсії. Пенсійні виплати ще не є предметом спору у цих правовідносинах, тому позов має бути подано у межах строку визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя зауважує, що хоча частина восьма статті 169 Кодексом адміністративного судочинства України і передбачає право повторного звернення до адміністративного суду у разі повернення позовної заяви, але разом з тим, це не виключає необхідності дотримання встановленого законом порядку відповідного звернення у строки визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Ураховуючи викладене, суддя не вбачає поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, тому доходить висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі частини четвертої статті 169 та частини другої статті 123 Кодексом адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з позовом та відмовити у поновлення пропущеного строку.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.О. Шувалова