Справа № 466/2432/25
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/2432/25
Провадження № 2-а/466/111/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Якубів І.О.

з участю представника позивача адвоката Лебєдєвої Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

14.03.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лебєдєва Т.О. звернулась до Шевченківського районного суду м.Львова з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить поновити строк для оскарження постанови №46 від 09.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_1 , видану тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 , скасувати постанову №46 від 09.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 210-1 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2024 позивачу за адресою: АДРЕСА_1 була направлена повістка рекомендованим листом засобами поштового зв`язку ДП Укрпошта, згідно якої зобов`язано позивача з`явитися в ІНФОРМАЦІЯ_3 об 09:00 год 08.11.2024 року для уточнення військово-облікових даних.

Таким чином, адміністративне правопорушення було виявлено 08.11.2024 року, а строк для накладення адміністративного стягнення за вчинення в особливий період правопорушеня, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, закінчився 08.02.2025 року. Проте дану постанову було винесено 09.02.2025 року, тобто із пропущенням строку, передбаченого у ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Отже датою вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КупАП - є 08.11.2024 року, зважаючи зокрема на те, що дане адміністративне правопорушення не є триваючим, а вважається закінченим, саме в дату неприбуття за викликом, а відтак згідно приписів ст. 38 та п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутні повноваження розпочати провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 , розглядати справу про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Вважає, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності поза межами строку накладення адміністративного стягнення, адже закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, є безумовною підставою для закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а відтак постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 20.03.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) (а.с.39).

25.03.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.41-54).

Відзив обґрунтований тим, що під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби. Позивачу було скеровано повістку про явку на 08.11.2024 о 90.00год. для уточнення даних, однак він не прибув, чим порушив п.п.9,10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та вимоги 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Повістка про виклик військовозобов`язаного була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення за адресою місця проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 . Згідно з трекінгом Укрпошти 473, сформованого 09.02.2025, поштове відправлення, вкладенням до котрого була персональна повістка на ім`я ОСОБА_1 , було повернуто відправнику оператором поштового зв`язку за закінченням встановленого терміну зберігання.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 09.02.2025 № 46, ОСОБА_1 надав пояснення, що вину визнає та не заперечує щодо розгляду адміністративної справи 09.02.2025. При цьому, ні психологічний тиск, ні погрози щодо ОСОБА_1 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 не здійснювали. Твердження, що ОСОБА_1 змусили підписати постанову № 46 від 09.02.2025 є голослівними та нічим не підтвердженими.

Відтак у задоволенні повних вимог просить відмовити, постанову № 46 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 09.02.2025 залишити в силі.

26.03.2025 представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Лебєдєва Т.О. подала заперечення (відповідь) на відзив (а.с.55-59), в якому зазначає, що у своєму відзиві відповідач не надав жодних заперечень, щодо твердження у позовній заяві про те, що постанова №46 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3. ст 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення була винесена із пропущенням строку передбаченого у ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Окрім того, повістка надіслана позивачу через відділення Укрпошти рекомендованим поштовим відправленням про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 08.11.2024 року не була отримана позивачем у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що не є належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик в розумінні чинного законодавства.

Відповідачем не забезпечено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке в розумінні Конвенції є кримінальним обвинуваченням, не надано мінімально встановлений КУпАП строк для підготовки до розгляду справи та не гарантовано позивачу отримання часу і можливості, необхідних для підготовки свого захисту, які регламентовані пунктом «b» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Аналогічного висновку дійшов п`ятий апеляційний адміністративний суд у Постанові від 18.03.2025 року по справі №489/6936/24.

Відповідач не вживав заходів для отримання персональних відомостей позивача в порядку електронної інформаційної взаємодії, і не надав жодних доказів, що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося. Як в оскаржуваній постанові, так і у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме конкретно відомості про себе (персональні дані) позивач був зобов`язаний уточнити і не уточнив, а отже, не в повному обсязі викладено суть (об`єктивну сторону) адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що твердження, викладені у відзиві, безпідставними, не обгрунтованими та такими, що не спростовують доводи наведені у позовній заяві. Відтак позов просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.03.2025 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с.65).

В судовому засідання представник позивача адвокат Лебєдєва Т.О. позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та запереченні на відзив, просила позов задовольнити в повному обсязі. На проголошення рішення не з`явилась, попередньо подавши відповідну заяву.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань на адресу суду не надходило.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.205 КАС України).

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні 13.05.2025 року, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зіст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо пропуску строку оскарження постанови, то такий представником позивача пропущено з поважних причин та підлягає поновленню, оскільки такий ним не пропущено, так як постанову не було вручено ОСОБА_1 в день її складення, а отримав постанову представник позивача тільки 04.03.2025 року, то фактично її оскарження стало можливим тільки з дня отримання цієї постанови. Таким чином, оскаржити постанову № 46 в передбачений законом строк було об`єктивно неможливо через її відсутність у позивача.

Відповідно до статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка вважає, що рішенням, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи законні інтереси, повинна подати відповідну позовну заяву у визначений законодавством строк, а у випадку його пропуску з поважних причин в найкоротший час після того, як відпали обставини, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

У рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Аналогічний висновок викладений і в Постанові Верховного Суду від 23 вересня 2022 року у справі №750/10714/21, де вказано, що «пропуск позивачкою строку на оскарження постанови адміністративної комісії про притягнення її до адміністративної відповідальності, жодним чином не позбавляло останню права оскаржити рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, прийнятого за наслідками розгляду її скарги на вищевказану постанову комісії, у строки та порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України».

Судом встановлено, що 09.02.2025 тимчасово виконуючим обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_4 було винесено постанову №46 по справі про адміністративні правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_1 .

З оскаржуваної постанови, вбачається, що в 09.02.2025 року громадянин України ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції близько 14 год. 45 хв. у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

30 жовтня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 була направлена повістка рекомендованим листом через засоби поштового зв`язку ДП Укрпошта, згідно якої Позивача зобов`язано з`явитися в ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 год 08.11.2024 з метою уточнення військово-облікових даних, проте останній не з`явися, причин, які б були поважними - не повідомив.

На підставі чого зроблено висновок про те, що позивач своїми діями вчинив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та постановлено накласти на позивача штрафу у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Всупереч положення законодавчих норм, позивачу за результатами розгляду адміністративної справи було вручено корінець (Додаток 5 до позовної заяви) із відомостями про номер постанови, розмір суми для сплати штрафу та реквізити(номер рахунку).

Однак, якнаголошує представник позивача в оскаржуваній постанові зазначено суперечливі факти, частина з яких не відповідає дійсності та не становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Сам факт неприбуття по повістці не становить склад адміністративного правопорушення.

Окрім того, адміністративне правопорушення було виявлено 08.11.2024 року, а строк для накладення адміністративного стягнення за вчинення в особливий період правопорушеня, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, закінчився 08.02.2025 року. Проте постанову було винесено 09.02.2025 року, тобто із пропущенням строку, передбаченого у ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 7 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення України адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідач стверджує, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме неприбуття по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 08.11.2024 на 09.00год. для уточнення військово-облікових даних, чим порушив вимоги ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи позивач не знав про існування повістки, оскільки таку не отримував, жодних повідомлень від Укрпошти йому не надходило.

Відповідно до пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України №560 Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: - день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Отже, з аналізу наведених вище норм вбачається, що у випадку направлення повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП є документи від поштового оператора про особисте отримання поштового відправлення, відмітка у поштовому повідомленні про відмову від його отримання або відмітка у поштовому повідомленні про відсутність особи за адресою.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 800/23/17(800/182/16) зауважує, що сам факт направлення особам, які притягаються до адміністративної відповідальності, повісток про розгляд справ про адміністративні правопорушення не є безспірним доказом вручення повісток таким особам.

ЄСПЛ у рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України» зазначив, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи було отримано сторонами завчасно судові повістки або інші документи, та за необхідності зафіксувати таку інформацію в тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні, йдеться в постанові Великої Палати.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина перша статті 247 КУпАП).

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

В протоколі про адміністративне правопорушення №46 вказано, що ОСОБА_1 не заперечує щодо розгляду адміністративної справи 09.02.2025 року.

Проте відповідач не врахував в даному випадку вимоги закону про те, що положеннями статті 277-2 КУпАП визначено порядок повідомлення про розгляд справи.

Згідно ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) зазначив, що незважаючи на те, що статтю 6§1 неможливо тлумачити як таку, яка надає заявникові право на отримання особливої форми вручення судових документів, наприклад, зареєстрованою поштою, в інтересах здійснення правосуддя заявника необхідно повідомляти про судове слухання таким чином, щоб йому не лише стало відомо про дату, час і місце слухання, а він мав достатньо часу для підготовки його або її справи і був присутнім під час судового слухання.

Як зазначає представник позивача "відповідач не виконав обов`язку ознайомлення позивача із матеріалами справи", а саме із повісткою, поштовим описом вкладення з відміткою пошти про прийняття кореспонденції, поштовою квитанцією та повідомлення пошти про повернення листа неврученим, що зокрема підтверджується відсутністю даних відомостей в описовій частині постанови, тим самим порушив вимоги ст. 268 КУпАП.

Обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення. Всупереч наведеному Позивачу не було повідомлено про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.

У Постанові Верховного суду від 17.09.2018 року по справі № 685/1153/17 зазначено: колегія суддів враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, щодо якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи.

Такого висновку також дійшов другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 12.03.2025 року у справі №553/2319/24.

В пункті 65 Постанови Верховного суду від 10.04.2023 року у справі №510/248/17 зазначив, що факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною, як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у даному випадку не містять достатньої сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких вбачатися, що позивач, будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або іншого визначеного законодавством органу влади, не прибув до відповідного органу влади у встановлені дату та час і у встановлений законом строк не повідомив відповідний орган влади про причини своєї неявки або вказані причини не підпадають під перелік законодавчо визначених поважних причин неявки за повісткою. При цьому з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Відповідач у відзиві зазначає, що відправлення з повісткою на ім`я ОСОБА_1 була відправлена за трекінг номером Укрпошти 473. Проте у Постанові №46 про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, як доказ, зовсім інший трекінг номер Укрпошти, а саме: 73.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали би жодних сумнівів у вині позивача.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.07.2020 у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Додатково звертаємо увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача (так звана презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень).

Відповідно до ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідноч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обов`язок щодо збирання доказів по справі про адміністративне правопорушення покладається на орган (посадову особу), який притягнув позивача до відповідальності (див. також постанову Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №743/1128/17). Як на цьому наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №357/10134/17, у разі відсутності належних доказів, які би підтверджували факт правопорушення, притягнення особи до адміністративної відповідальності є неправомірним.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

Згідно з Основним Законом України вина особи має бути доведена в законному порядку, на підставі доказів, а не на припущеннях (ч. 1-3 ст. 62 Конституції України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема в контексті рішення по справі «Надточій проти України» (пункт 21 рішення від 15 травня 2008 року, заява № 7460/03), сторона обвинувачення має подбати про такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Пунктом 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Адміністративне правопорушення вчинене позивачем було виявлено в день, коли ОСОБА_1 не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто 08.11.2024 року.

Таким чином, останнім днем для винесення постанови була дата 08.02.2025 року. Проте постанову №46 було виписано 09.02.2025 року, тобто із пропущенням строку, передбаченого у ч. 7 ст. 38 КУпАП. За даних обставин адміністративне провадження розпочате щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку із пропущенням строків, зазначених у ч. 7. ст. 38 КУпАП.

Відтак, враховуючи вищевикладене, оцінивши надані докази, суд вважає, що ОСОБА_1 не допускав умисного порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме порушення за ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а у відповідача не було правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення за порушення, яке йому інкримінувалося.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, поновити строк для оскарження постанови, скасувати постанову, згідно якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з приписів частини першої статті 139 КАС України, якою визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача 605,60грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,9,19,72-77,79,90,139,229, 241-246,250, 255, 286, 293,295 КАС України,-

ухвалив:

позов задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Скасувати Постанову №46 від 09.02.2025 року, видану тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 статті 210-1 КУпАП .

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у зв"язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення складено 19.05.2025р.

Суддя В. В. Свірідова