Справа № 500/2012/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 500/2012/25

26 травня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого Грицюка Р.П., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності притиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 16.05.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення, до десяти днів з моменту вручення даної ухвали.

Відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху від 16.05.2025 позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 27.04.2022 по 20.05.2023, у якій вказати причини поважності пропуску цього строку і навести обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду, та надати відповідні докази на їх підтвердження.

Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху отримано представником позивача 16.05.2025, про що свідчать довідка про доставку електронного листа.

На усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 16.05.2025, на адресу суду від представника позивача 20.05.2025 надійшла заява про поновлення строків.

У якій представник позивача зазначає, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

Розглядаючи питання поважності пропуску строку звернення в межах аргументів, наведених представником позивача, суд зазначає таке.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування частини першої статті 121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, «правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки».

Суд зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

У справі «Ілхан проти Туреччини» (заява № 22277/93 від 27.06.2000 §59), Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

З наведеного слідує, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд відхиляє як безпідставні твердження представника позивача, що спірні правовідносини виникли між сторонами в період дії редакції статті 233 КЗпП України, яка передбачала право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, у позовній заяві визначено, що позивач не згідний з розміром нарахованого та виплаченого йому грошового забезпечення за період з 27.04.2022 по 20.05.2023.

При цьому зміни до статті 233 КЗпП України внесені Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, який набрав чинності з 19 липня 2022 року.

Отже з викладеного слідує, що спірні правовідносини виникли між сторонами вже в період дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ, частиною першою якої визначений тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд також вважає, що представник позивача безпідставно поширює на спірні правовідносини положення частини другої статті 233 КЗпП України, а не частини першої цієї статті, оскільки виплата грошового забезпечена не є виплатою, яка обумовлена звільненням працівника та про розмір якої працівнику стає відомо після одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Суд повторно наголошує на тому, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка її отримує. Отже, з дня отримання грошового забезпечення особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Твердження, що лише після отримання відповіді на адвокатський запит позивачу фактично стало відомо про порушення свого права, судом відхиляються як безпідставні, оскільки отримання інформації не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування грошового забезпечення. Тим більше, що таке звернення відбулося після спливу значного проміжку часу.

Так, представник позивача зазначає про обізнаність з розміром і видами грошового забезпечення довірителя після отримання відповідей за адвокатські запити згідно листів відповідача від 28.10.2024. Однак, з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 03.04.2025.

Слід також зазначити, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 у справі №500/895/25 позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача з аналогічного приводу повернуто у звязку із пропуском строку звернення до суду. Доводам представника позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду вже надавалася обгрунтована оцінка судом і такі визнані безпідставними. Зазначене судове рішення позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалося і набрало законної сили.

Інших доводів, а ніж ті, що вже перевірялися судом, заява про поновлення строку звернення до суду у даній розглядуваній справі не містить.

Суд зазначає, що стаття 129-1 Конституції України гарантує обов`язковість судового рішення. Так, ч. 2 ст. 14 КАС України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, у ст. 370 КАС України додатково закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, яким судом вже надано оцінку і такі визнані непідтвердженими.

Застосування як преюдиційних обставин, встановлених у судовому рішенні, що набуло законної сили, передбачає обов`язковість фактів, установлених цим судовим рішенням, для суду при розгляді інших справ, без необхідності їх нового доказування; преюдиційні обставини, встановлені в судовому рішенні, що набуло законної сили, суд зобов`язаний враховувати під час розгляду іншої справи навіть у випадку, якщо фактично це судове рішення не було виконано.

За наведених обставин, суд вважає зазначені представником позивача підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

Жодних доказів існування обставин, які були б об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, представником позивача у клопотанні не наведено, тому суд визнає зазначені представником позивача підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду неповажними та відмовляє у поновленні строку звернення до суду в частині позовних вимог про стягнення грошового забезпечення з 19.07.2022 по 20.05.2023.

Суд відхиляє доводи представника позивача щодо того, що позивачем не було одержано письмового повідомлення, який розмір прожиткового мінімуму був застосований при розрахунку грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, інших щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення за період за період по 20 травня 2023 року, оскільки чинним законодавством такого обов`язку для відповідача не встановлено.

У зв`язку з тим, що відповідач не звільняв позивача з військової служби, відповідно відповідач й не мав обов`язку вручати позивачу повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Окрім того суд зазначає, що, отримуючи грошове забезпечення кожного місяця, позивач не міг не знати про його розмір. Також позивач не був позбавлений права під час проходження служби звернутися до відповідача за отриманням інформації про складові грошового забезпечення та їх розміри, карток грошового забезпечення, розрахункових листів тощо.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до ч.3 якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, в силу вимог п.8 ч.1 ст.240 КАС України, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки позивачем (представником позивача) заява про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності інших поважних причин пропуску строку звернення до суду не подана, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року.

Разом з цим, суд вважає за необхідне продовжити розгляд справи в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за період з 27 квітня 2022 року по 18 липня 2022 року.

Керуючись ст.123, 171, 240, 241, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити розгляд справи №500/2012/25 за позовом ОСОБА_1 , поданим в його інтересах адвокатом Єрьоміною Вікторією Анатоліївною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за період з 27 квітня 2022 року по 18 липня 2022 року за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У задоволенні клопотання адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 20.05.2023 відмовити.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за період з 19.07.2022 по 20.05.2023.

Залишення позову без розгляду в частині позовних вимог не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала в частині продовження розгляду справи набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала в частині залишення позову без розгляду щодо частини позовних вимог набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 26 травня 2025 року і підписано 26 травня 2025 року.

Головуючий суддя Грицюк Р.П.