Справа № 640/30577/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому позивач просить суд:
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, передано судові справи Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
На думку позивача, зазначені рішення-повідомлення ГУ ДПС у м. Києві прийняті в порушення положень Податкового кодексу України, є незаконними та підлягають скасуванню.
Наголошує, що відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Згідно з підпунктом 266.10.2 у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Також зазначає, що у відповідності до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
- а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 60 кв.м.;
- б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв. м.;
- в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток) - на 180 кв. метрів.
Незважаючи на вказані вимоги Закону, у пункті 2 Розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік по об`єктах оподаткування (копія додається), який надійшов разом з податковими повідомленнями-рішеннями, зазначено квартиру загальною площею 40,1 кв.м. без адреси об`єкта оподаткування та нарахованою сумою податку на неї за 2019 рік в розмірі 973,35 грн. Ураховуючи, що квартира загальною площею 40,1 кв. м., яка перебуває у його власності, відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, є меншою ніж 60 кв.м., то до вказаного об`єкту нерухомого майна застосовується податкова пільга.
Окрім цього, позивач вказує, що ним подано скаргу до ДПС України із проханням скасувати податкові повідомлення-рішення, однак ДПС України розглянуто скаргу з порушенням строку, що визначений пунктом 56.9 статті 56 ПК України. Відтак, скарга вважається повністю задоволеною, а податкові повідомлення-рішення є такими, що підлягають скасуванню.
Головне управління ДПС у місті Києві скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, а також подало додаткові пояснення у справі, згідно яких позов не визнає та вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.
Так, представник відповідача звертає увагу на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, протягом звітного періоду позивачу на праві власності належать об`єкти житлової нерухомості:
- квартира загальною площею 40,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок загальною площею 332,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
Щодо надсилання оскаржуваних податкових повідомлень рішень після 1 липня базового податкового періоду, то представник відповідача повідомляє про те, що у випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, позивач може бути звільнений від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, а не від самого податкового зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майна, відмінне від земельної ділянки. При цьому, представник відповідача наголошує, що ані Податковим кодексом, ані іншим нормативно-правовим актом не передбачені правові наслідки надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення пізніше терміну, передбаченого статтею 266 ПК України. Таким чином, надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення про сплату суми/сум транспортного податку пізніше 1 липня базового податкового (звітного) періоду (року) не породжує жодних негативних правових наслідків для позивача.
Враховуючи зазначене, ГУ ДПС у м. Києві наполягає на правильності власної позиції та на необґрунтованості та невмотивованості позиції позивача.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно наявних у матеріалах справи інформаційної довідки №223799372 від 14.09.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстровано право власності на такі об`єкти нерухомого майна, а саме:
- квартира загальною площею 40,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок загальною площею 332,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
Головним управлінням ДПС у м. Києві області прийнято по відношенню до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкові повідомлення-рішення форми «Ф»:
Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет правомірності таки податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві, оцінивши їх через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
При цьому суд наголошує, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.
Суд зазначає, що для зручності та зрозумілості, оцінка на предмет правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень буде проводитись, виходячи із обґрунтування яке міститься у позовній заяві.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.
Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними з огляду на таке.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України (далі в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень).
Так, порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентований статтею 266 ПК України.
Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Пунктом 266.4 статті 266 ПК України встановлені пільги зі сплати податку. Зокрема, за змістом підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 цього Кодексу базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
Підпункт "в" г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Згідно підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове зобов`язання за звітний рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункт а) підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України).
Згідно підпункту 266.10.2 цієї статті, у разі, якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Так, на переконання позивача, складені стосовно нього податкові повідомлення-рішення є протиправним, оскільки прийняті з порушенням строку визначеного підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України.
У вищезазначеній постанові колегія суддів висловила правову позицію щодо порушення податковим органом строків прийняття і надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України та правових наслідків для платника податків. Так, колегія суддів відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі №825/1903/17 з огляду на таке.
Верховний Суд в зазначеній постанові висловив правову позицію, відповідно до якої контролюючий орган зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з транспортного податку за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Податкове повідомлення-рішення, прийняте або направлене з порушенням цього строку, є неправомірним, оскільки воно прийнято поза межами строку, встановленого у абзаці 1 підпункту267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України.
Водночас з аналізу наведених вище положень статей 54 та 267 ПК України випливає, що контролюючий орган дійсно зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з транспортного податку за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Невиконання контролюючим органом такого обов`язку звільняє платника податків лише від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання (аналогічно до приписів підпункту 266.10.2 статті 266, підпункту 287.9 статті 287 ПК України), проте не звільняє від обов`язку сплати такого податку за наявності відповідних правових підстав.
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що пропуск податковим органом встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.
Отже, слід дійти висновку, що недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для звільнення платника податку від обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової/житлової нерухомості. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення, встановлений підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.
На переконання суду, обов`язок сплати податкового зобов`язання у позивача виник з часу отримання податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно, а факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. Такий висновок суду також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №808/144/18 про те, що сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.
Крім того, питання процедурних порушень при винесенні податкових повідомлень-рішенні досліджувалося Верховним Судом також у постанові від 12.08.2024 року у справі №520/4920/19 колегією суддів Касаційного адміністративного суду наголошено на тому, що процедурні порушення, допущені контролюючим органом, який згідно з пунктом 41.1 статті 41 ПК України здійснює контроль за сплатою усіх податків, щодо строків складання податкових повідомлень-рішень, що передбачені Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не звільняє платника від обов`язку сплатити грошові зобов`язання, нараховані контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті.
Відтак, з урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду у цій справі, суд дійшов висновку про те, що порушення ГУ ДПС у м. Києві приписів підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України в частині строку формування податкових повідомлень-рішень не спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом та не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Стосовно доводів позивача про те, що скарга до ДПС України із проханням скасувати спірні податкові повідомлення-рішення розглянута із порушенням строків, визначених пунктом 56.9 статті 56 ПК України, суд зазначає таке.
Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України, за змістом якої у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків у першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.
Відповідно до пункту 56.2 статті 56 ПК України у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.
Положеннями пункту 56.3 статті 56 ПК України визначено, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Відповідно до пункту 56.8. статті 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.
Згідно з пунктом 56.9 статті 56 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.
Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.
Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.
Разом з цим, пунктом 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону № 540-ІХ від 30.03.2020 року визначено, що тимчасово, на період до 31 травня 2020 року (включно), зупиняється перебіг строків, встановлених статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження), щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) до 31 травня 2020 року та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 Податкового кодексу України, статтями 52-53 цього Кодексу щодо надання контролюючими органами індивідуальних податкових консультацій в письмовій формі, статтями 73 та 78 цього Кодексу щодо надання платниками податків відповідей на запити контролюючих органів (крім запитів контролюючих органів щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) платникам податків до 31 травня 2020 року. З 1 червня 2020 року перебіг строків, які зупинялися відповідно до цього пункту, продовжується з урахуванням часу, що минув до такого зупинення.
В подальшому, Законом № 591-ІХ від 13.05.2020 року пункт 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України викладено у наступній редакції, тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених: статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу; статтями 52 і 53 цього Кодексу щодо надання контролюючими органами індивідуальних податкових консультацій в письмовій формі; статтями 73 і 78 цього Кодексу щодо надання платниками податків відповідей на запити контролюючих органів (крім запитів контролюючих органів щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) платникам податків по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
З першого календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), перебіг строків, які зупинялися відповідно до цього пункту, продовжується з урахуванням часу, що минув до такого зупинення.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 № 651 (далі - Постанова № 651), карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє виснувати те, що на період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусною хворобою, перебіг строків, передбачений ст.56 ПК України для розгляду скарг платників податків, що надійшли по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупинений до 30.06.2023 року.
Суд зауважує, що станом на момент подання позивачем скарги до ДПС України (11.08.2020 року) строки розгляду податковим органом відповідних скарг були зупинені до 30.06.2023.
Крім того, зупинення строку розгляду адміністративних скарг платників податків на рішення контролюючих органів було введено законом, а тому не потребувало прийняття з цього приводу жодних окремих індивідуальних рішень ДПС України про продовження строку прийняття рішення по суті скарги платника. А відтак, відсутність рішення контролюючого органу про продовження розгляду скарги не є підставою для її задоволення, так як таке зупинення не породжувало будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу, зокрема, у вигляді автоматичного задоволення скарги, у зв`язку з порушенням строку її розгляду.
З огляду на встановлені обставини та беручи до уваги вищенаведені норми ПК України, суд дійшов висновку, що ДПС України, ухвалюючи під час дії встановленого на території України карантину рішення від 30.10.2020 року за результатами розгляду скарги позивача від 11.08.2020, не порушило строки розгляду скарги, встановлені ст.56 ПК України. Отже, діяла у законний спосіб та в межах повноважень, що свідчить про відсутність підстав вважати скаргу ОСОБА_1 задоволеною.
Суд також враховує, що процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору (абзаци 2, 3 п. 56.18 ст. 56 ПК України).
Аналіз положень пунктів 56.1 та 56.2 статті 56 ПК України свідчить про те, що законодавцем, дійсно, закріплено право платника податків на оскарження рішення податкового органу до контролюючого органу вищого рівня або ж до суду. Відповідно, позивач міг обрати як перший, так і другий варіант оскарження, які є незалежними один від одного.
Окрім зазначеного, суд вважає, що інші доводи позивача стосовно протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є також безпідставними та нормативно необґрунтованими, зокрема в частині застосування податкової пільги по сплаті податку щодо належного йому об`єкту нерухомості квартири площею 40,1 кв. м. На переконання суду, позивач не вірно трактує положення пункту 266.4 статті 266 ПК України, а також ним не враховано особливості обчислення суми податку, що визначені пунктом 266.7 статті 266 ПК України (зокрема при визначенні суми податку за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості).
Натомість, судом досліджено розрахунки податку на нерухоме майно, які зроблено відповідачем, та не встановлено ознак помилковості при їх здійсненні. Відтак, оскаржувані податкові-повідомлення рішення Головного управління ДПС у м. Києві є правомірними, а тому не можуть бути скасовані.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з вимогами частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду сторона відповідача належними, допустимими та достовірними доказами довела, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі діючого законодавства, з дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов не може бути задоволений з підстав, викладених у його мотивувальній частині.
Щодо судових витрат суд зазначає, що згідно частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.
Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, ним не присуджується та не стягується судові витрати на користь будь-якої із сторін.
Доказів понесення інших витрат суду надано не було.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.