Справа № 451/311/25
Суддя: Семенишин О. З.
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

21 травня 2025 рокуСправа №451/311/25
Провадження № 2-а/451/11/25

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Радехові адміністративну справу №451/311/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, серії ЕНА №4053083, складеної 11.02.2025 інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Квиком Олегом Андрійовичем,

установив:

Стислий виклад позиції учасників процесу

25 лютого 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, серії ЕНА №4053083, складеної 11.02.2025 інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Квиком Олегом Андрійовичем.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 лютого 2025 року по справах перебував в Золочівському та Бродівському районах в населених пунктах Буськ, Олесько, Кути та Лугове. Позивач зазначає, що перед виїздом з дому зранку, 11 лютого, позивач здійснив належний огляд свого автомобіля «ФІАТ ДОБЛО», д.н.з. НОМЕР_1 , і переконався в його справності. Усі належні освітлювальні прибори на ньому горіли. До місця призначення рухався маршрутом Радехів - Лопатин - Буськ - Олесько - Кути - Лугове. Позивач вказує, що на деяких відрізках цього маршруту, а особливо Лопатин - Буськ та Олесько - Кути - Лугове, дорожні покриття перебуває в незадовільному стані, неодноразово йому не вдавалося уникати вибоїн, що там знаходяться. Для повернення додому, приблизно 13 години, позивач вибрав інший шлях по дорозі М06 Київ - Чоп, де був зупинений на блокпосту патрульної поліції в с. Великосілки. Після зупинки на території блокпосту до нього підійшла особа у формі поліцейського, представилася, на його вимогу показати своє службове посвідчення, відповів, що в нього є те, що він показує. Позивач зазначає, що не знав, що це, але це не було посвідчення. Причиною зупинки позивача - не горить ліва фара в режимі ближнього світла, і загрожує штраф. Позивача це здивувало, бо останній був впевнений, що з його автомобілем все гаразд. У позивача з поліцейським зав`язався емоційний спір, в результаті якого, на наступний день він змушений був відвідати медичний заклад міста Радехова (відділення швидкої допомоги) зі скаргою на погане самопочуття і як наслідок - приймати додаткове лікування. Позивач вказує, що декілька разів, під час спілкування просив, щоб йому посприяли в наданні юридичної підтримки в ситуації, в яку останній потрапив, щоб він зміг себе захистити, однак йому постійно відмовляли. Позивач пояснював, що рухався дорогами з незадовільним покриттям і можливо ліва фара перестала працювати. Це не залежало від його волі і відповідно у його діях не було умислу. Після спроби позивача, вийшовши з автомобіля, він не зміг усунути несправність на місці, бо лампочка, очевидно, перегоріла. Позивач попросив поліцейського надати йому більше часу або згідно з п. 5 ст. 31 ПДР дозволити рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів передбачених п. 9.9, 9.11 ПДР, згідно з яких перегоріла лампочка на транспортному засобі є технічною несправністю з якою забороняється експлуатація транспортного засобу, а не забороняється його рух. Експлуатація та рух транспортних засобів - різні поняття. Позивач вказує, що, коли виникає така несправність, він повинен усунути її на місці, а у разі неможливості, діяти згідно п. 9.9, 9.11 ПДР, при тому, що його рух і зупинка відбувалися в світлу пору доби. Позивач зазначає, що всі його прохання були відхилені та його звинуватили ще в тому, що на лобовому склі його автомобіля є тріщини, чим він теж порушив ПДР. Отримавши чергову відмову в сприянні юридичної підтримки, позивач зателефонував за номером 102, з проханням викликати слідчо-оперативну групу для того, щоб оскаржити дії осіб, щодо нього, які в цей час перебували на блокпосту поліції в селі Великосілки. Після двох дзвінків на 102 ніхто не приїхав. Також позивач не зміг додзвонитися до свої знайомих адвокатів. Позивач зазначає, що не надавши йому жодних доказів його правопорушення, поліцейський сказав, що йде в службовий автомобіль для складання постанови. В цей час, перебуваючи в своєму автомобілі на території блокпосту, де позивач був зупинений, останній вирівняв автомобіль, прийнявши вправо на відстань не більше 2 метрів і очікував, телефонуючи до своїх адвокатів. Позивач вказує, що через деякий час до нього підійшов поліцейський і зачитав текст незаконної постанови про його адміністративне правопорушення. В ній, в порушення ч. 3 ст. 283 КУпАП, не зазначено, що до неї додається відеоматеріали про його порушення і в який спосіб вони отримані. Позивач відмовився отримувати таку постанову. В цей же час до нього підійшла ще одна особа у формі поліцейського з готовою постановою про його чергове адміністративне правопорушення, а саме, переміщення автомобіля на блокпосту на відстань до 2 метрів без ременя безпеки. Позивач зазначає, що ця особа його не зупиняла, причину зупинки не називала, службові посвідчення на його вимогу не надавала, перед складанням постанови з доказами його правопорушення не знайомила та права за ст. 268 КУпАП не роз`яснювала. Автомобіль позивача, в цей момент, перебував не на трасі або дорозі, а на території блокпосту, в місці, на яке вказав йому поліцейський під час зупинки. В преамбулі п. 2.3 ПДР вказано: «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний користуватися ременями безпеки». Позивач вказує, що після його зупинки поліцейський вказав місце зупинки на території блокпосту, відтак позивач не був учасником дорожнього руху, а саме, вирівнював автомобіль на території блокпосту. Позивач вважає, що зазначена постанова винесена інспектором з порушенням норм матеріального та процесуального права та є необґрунтованою.

З цих підстав, просить суд ухвалити рішення яким скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4053083 від 11.02.2025, складеною інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Квиком Олегом Андрійовичем, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Крім того, просить стягнути судові витрати на його користь та витрати на правничу допомогу у сумі 1000 (одна тисяча) гривень (а.с.1-3).

Відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції 25.03.2025 подало відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 11.02.2025 в ході виконання службових обов`язків інспектор Управління виявив транспортний засіб FIAT DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, що рухався о 13 год 09 хв по а.д. М-06, Київ-Чоп, 502 км, з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла. Після зупинки Позивачу було роз`яснено причину зупинки (непрацююча ліва фара) та розпочався діалог в рамках якого позивач пояснив, що йому вже робили зауваження з цього приводу, фара перестала працювати після того як він потрапив у яму в населеному пункті Олесько, після чого інспектор Управління попросив пред`явити документи для перевірки і виявив тріщину лобового скла в зоні роботи склоочисників. На запитання про місце пошкодження лобового скла, позивач вказав поліцейському на те, що він має слідкувати за станом проїзної частин, після чого продовжив шукати страховий поліс на транспортний засіб. Згодом позивач вийшов з транспортного засобу та відчинивши капот почав проводити ряд маніпуляцій, націлених, очевидно - на ремонт непрацюючої лівої фари. В ході даних маніпуляцій відбулась фактично суперечка, під час якої позивач висунув ряд вимог/клопотань до поліцейського, таких як пред`явлення посвідчення поліцейського та забезпечити юридичну підтримку, після чого позивач вказав інспектору Управління, що пред`явлений документ - посвідченням поліцейського не являється. Позивач повернувся до салону свого автомобіля, проїхав кілька метрів та зупинив свій автомобіль біля службового транспортного засобу Управління, при цьому не користувався ременем безпеки під час руху транспортного засобу. Відтак, з урахуванням наданих пояснень позивачем, попри те, що причиною зупинки була непрацююча ліва фара в режимі ближнього світла, інспектор Управління вбачав, порушення п. 31.4.7.В Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) та п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 (тріщина лобового скла). Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП інспектор Управління виніс постанову по справі про накладення адміністративного стягнення, передбачене ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у виді штрафу (провадження №451/313/25). За порушення п. 2.3.в ПДР другий інспектор Управління, який був присутній під час спілкування з Позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП виніс другу постанову (ЕНА 4053083 від 11.02.2025) по справі про накладення адміністративного стягнення передбачене ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у виді штрафу (невикористання засобів пасивної безпеки). Таким чином, відповідач просить залишити позовну заяву без задоволення (а.с.43-50).

31.03.2025 до суду поступила відповідь на відзив до позовної заяви, у якій позивач зазначає, що ознайомившись з аргументами відповідача, користуючись правом на подання відповіді на відзив, просить суд врахувати наступне. Як зазначено в адміністративному позові, а також у відзиві відповідача в частині «стислий виклад обставин справи» вказано, що позивач рухався о 13 годині 09 хвилин по а.д. М-06. Київ-Чоп. 502 км з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла. Після зупинки позивачу було роз`яснено причину зупинки (непрацююча ліва фара). Після спілкування з ОСОБОЮ 1 (видно з відео) в момент, коли йому висунули звинувачення, що він керує транспортним засобом з тріщиною в лобовому склі. В них виник емоційний спір. Позивач був переконаний, що звинувачення безпідставні. А тому попросив можливість надати йому юридичну підтримку, спробував усунути несправність на місці (відео), вимагав від ОСОБИ 1 показати своє службове посвідчення, а також перемістив вправо свій автомобіль, щоби очікувати приїзду СОГ. Звертає увагу суду, що на відео немає доказів, що це переміщення він робив без ременя безпеки, а тому доказів цього порушення йому не надано. В цей час інша ОСОБА у формі поліцейського, зіславшись лише на слова ОСОБИ 1 в подальшому склала на позивача постанову за керування транспортним засобом без використання ременів безпеки. Однак, в момент його переміщення, дана ОСОБА не реагувала на надумане правопорушення, автомобіль не зупиняла, про порушення йому нічого не повідомляла. Причиною зупинки позивача не були підстави вказані в п. 2.3 «в» ПДР за порушення яких інспектором виносилась постанова, серії ЕНА 4053083 від 11.02.2025 (про невикористання ременів безпеки). Відтак, складена постанова відбулася з порушенням норм процесуального права, за невстановлених обставин, без доказів. А тому просить суд скасувати її і підтримати його позовні вимоги (а.с.74-75)

Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 6 березня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання (а.с.1-2).

13 березня 2025 року від представника відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції - Вахула Р.О. до суду надійшло клопотання, в якому просить надати копії матеріалів справи, встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його, та неподання відзиву з незалежних від відповідача обставин не розцінювати як визнання адміністративного позову (а.с.37-38).

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Звертав увагу суду, що він не здійснював рух, а лише перемістив автомобіль яки був на блок пості для зручності, вирівняв його. Вважає дії працівників поліції неприпустимими при складанні постанови, тому просив позов задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив проводити розгляд справи у відсутності представника (а.с.50).

Установлені судом фактичні обставини справи

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4053083 від 11.02.2025, ОСОБА_1 , 11.02.2025 о 13 год 9 хв на трасі М06 Київ-Чоп 502 км керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 510 (п`ятсот десять) гривень (а.с.4,5).

Із наявного відеозапису, доданого до відзиву на позовну заяву, видно, що позивач ОСОБА_1 11.02.2025 о 13 год 11 хв здійснив переміщення транспортного засобу Toyota «ФІАТ ДОБЛО», д.н.з. НОМЕР_1 , на території блокпосту, а не керував транспортним засобом на трасі. Крім того, на відеозаписі чітко не зафіксовано, що ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки, а тому постає питання, чи порушив останній вимоги п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України.

Крім цього, 11.02.2025 поліцейські реагують на ОСОБА_1 з насмішками, дослівно висловлюються «ча-ча-ча…», «просто жах, просто жах, треба буде обмежити людину у праві керування», « я в щоці», « а, а то не є посвідчення», а я я яй, якщо день так почнеться, то буде весь такий», «просто соромно, просто соромно», «опа опа», що є неприпустимим для службових осіб і їх поведінка при складанні постанови порушує усі вимоги Інструкції.

Також, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, працівник поліції роз`яснює права ОСОБА_1 , коли двері автомобіля зачинені і в цей час ОСОБА_1 до когось дзвонить і розмовляє по телефону (а.с.66).

Зміст спірних правовідносин

Між сторонами виникли спірні правовідносини публічно-правового характеру, оскільки позивач не згідний з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо порушення ним Правил дорожнього руху України та накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Позиція суду

Відповідно до вимог ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів та висновки суду

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), Кодексу адміністративного судочинства (КАС України) та Правил дорожнього руху (ПДР).

Так, частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Приписами п. «в» п. 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підставі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/855/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем ПДР України відповідач, відповідно до ст.251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

В силу положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, співробітники поліції, суб`єкти владних повноважень, зобов`язані застосовувати вказані правові позиції у своїй діяльності щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови також вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Як видно зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 ставиться в провину керування транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом- це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Стороною відповідача надано суду відеозапис з бодікамери поліцейського, з якого видно, що ОСОБА_1 не порушував вимоги п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України. Крім того, при складанні постанови працівниками поліції наявні порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (а.с.66).

Суду не надано беззаперечних доказів руху транспортного засобу та керування ОСОБА_1 автомобілем з непристебнутим ременем безпеки, що виключає можливість встановити наявність правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Інші доводи учасників справи на висновки суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд вважає, що немає підстав ставити під сумнів пояснення позивача з цього приводу, а належних доказів про спростування вищенаведеного суду не представлено. Отже, за відсутності достатніх доказів про вчинення позивачем правопорушення, постанову, серії ЕНА №4053083 від 11.02.2025, необхідно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 цього Кодексу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступне.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою,у сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Водночас, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а саме договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат, однак станом на 21.05.2025 такі докази в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд позбавлений можливості вирішити питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на оплату судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись статтями 19, 62 Конституції України, статтями 9, 251, 280 КУпАП та статтями 9, 72 - 74, 77, 120 - 122, 139, 229, 242, 244 - 250, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Скасуватипостанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4053083 від 11.02.2025, складеною інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Квиком Олегом Андрійовичем.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники процесу

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, , адреса місцезнаходження: вулиця Л. Перфецького, 19, місто Львів, 79053.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 травня 2025 року.