Справа № 676/2575/25
Суддя: Шевцова Л. М.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 676/2575/25
Номер провадження 2-а/676/91/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді - Шевцової Л.М.

з участю секретаря судового засідання Сопрун С.В.

позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- Нікольчук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 676/2575/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

14.04.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4447373 від 07.04.2025 року за ч.1 ст.122 КУпАП.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року прийнято позовну заяву, відкрито спрощене провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 вказує, що згідно постанови порушення полягало в тому, що 07.04.2025 року о 16 год.43 хв. в місті Кам`янець-Подільському по проспекту Грушевського, працівник поліції встановив, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9.е. ПДР, на що було складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. З даним правопорушенням позивач не згідний, оскільки вказаного порушення Правил дорожнього руху він не вчиняв, а тому вказану постанову слід визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП (за відсутності події і складу правопорушення).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні поозовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Вказує,що ,перебуваючи на лікуванні, погано почувався,оскільки хворіє діабетом,та має другу групу інвалідності,під`їхав до аптеки,що була по ходу його руху по проспекту Грушевського в місті Кам`янець-Подільському, та зупинився,щоб купити ліки,потім зразу сів в авто і мав їхати далі,при цьому ввімкнув аварійну світлову сигналізацію,під`їхали поліцейські і склали постанову.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Нікольчук Н.О., яка діє на підставі довіреності № 18426/41/3/01-2024 від 25.12.2024 року в судовому засіданні підтримала відзив на позов , щодо задоволення позову заперечила, вказала, що спірна постанова винесена суб`єктом владних повноважень поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Патрульної поліції з обслуговування Кам`янець-Подільського району УПП в Хмельницькій області ДПП капралом поліції Щур В.О. з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про Національну поліцію». Просить в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 07 квітня 2025 року поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Кам`янець-Подільського району УПП в Хмельницькій області ДПП капралом поліції Щуром В.О. винесено постанову серії ЕНА № 4447373 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Згідно постанови правопорушення полягало в тому,що 07.04.2025 о 16 год. 38 хв., в м. Кам`янець-Подільському по проспекту Грушевського 23, водій ОСОБА_1 здійснив зупинку ТЗ ближче 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних ТЗ, чим порушив п.15.9. е) ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п.1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп. «е» п. 15.9. ПДР України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до приписів ч.1 ст.122 КУпАП відповідальність за зазначеною статтею настає у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення належними, достатніми та допустимими доказами, всупереч приписів ст. 77 КАС України відповідачем не спростовано.

Зауважує, що належним доказом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, про що також зазначає Верховний Суд у своїх постановах від 08 лютого 2018 року у справі 760/3696/16а та від 18 липня 2019 року у справі №216/5226/16а.

Проте, жодних замірів відстані від аварійної зупинки автомобіля та майданчиком для посадки пасажирів працівниками поліції не було здійснено.

Тому, відсутність проведення відповідного вимірювання відстані не дає жодних підстав стверджувати про порушення позивачем вимог п. 15.9.е ПДР.

До того ж, у тексті постанови не міститься посилань на докази, які підтверджували б винуватість ОСОБА_1 та їх не долучено до означеної постанови.

При цьому, з доданого відеозапису, який знято на бодікамеру та один епізод на відеореєстратор, який встановлений у салоні службового автомобіля, не можна точно встановити, де саме зупинений транспортний засіб чи були порушені вимоги ПДР України.

Так, на відеозаписі зафіксовано автомобіль, який розташований на узбіччі дороги з увімкненою аварійною світловою сигналізацією. Однак, візуально встановити на якій відстані автомобіль перебуває від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів неможливо. На відеозаписі відсутній засіб для вимірювання відстані від автомобіля до посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на основі викладених в позові аргументів та з`ясованих в судовому засіданні обставин.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, а тому за відсутності належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд доходить висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки докази протилежного суду надано не було.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить до переконання, що адміністративний позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Водії з інвалідністю в Україні мають мають певні права та пільги під час керування транспортними засобами. Ці права регулюються правилами дорожнього руху України та іншими законодавчими актами.

Водій з інвалідністю, що керує автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю", або водій, що перевозить пасажира з інвалідністю, може стояти у зоні дії знаків, які забороняють стоянку: 3.35 "Стоянку заборонено", 3.36 «Стоянку заборонено по непарних числах», 3.37 "Стоянку заборонено по парних числах", 3.38 : "Зона обмеженої стоянки". Дещо складніше зі знаком 3.34 "Зупинку заборонено" - ігнорувати його можна лише за умови, що під ним є табличка 7.18 "Крім осіб з інвалідністю" (п. 2.8. ПДР України).

Пунктом 2.8. розділу 2 ПДР України водій з інвалідністю, що керує мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю", або водій, що перевозить пасажира з інвалідністю, може відступати від вимог дорожніх знаків 3.1, 3.2 і 3.35 - 3.38, а також знака 3.34 за наявності під ним таблички 7.18.

Крім того,судом встановлено ,що позивач вимушено зупинився біля аптеки,щоб купити ліки,а тому не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа,яка діяла в стані крайньої необхідності,необхідної оборони або яка була в стані неосудності,не підлягає адміністративній відповідальності.

Дане підтверджується тим,що ОСОБА_1 здійснив вимушену зупинку на дорозі для чого і ввімкнув аварійну сигналізацію. А тому притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставним,а винесена постанова підлягає скасуванню.

Оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, є особою з інвалідністю 2 групи та, відповідно, звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у справі підлягають віднесенню на рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 245, 247, 251, 283, 287 КУпАП, статтями 2, 5, 9, 72-77, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Постанову поліцейського 2 взводу 2 роти 1 батальйону Патрульної поліції з обслуговування Кам`янець-Подільського району УПП в Хмельницькій області ДПП капрала поліції Щура В.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи,якому повне рішення не було вручено у день його проголошення,має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Шевцова Л. М.