Справа № 520/33192/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р. Справа № 520/33192/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "С.Т.А." на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. (ухвалене суддею Григоровим Д.В.) по справі № 520/33192/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "С.Т.А."

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «С.Т.А.» (в подальшому ТОВ «С.Т.А.») звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС України у Харківській області (в подальшому ГУ ДПС у Харківській області), в якому просило: визнати таким, що не відповідає чинному законодавству України та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України у Харківській області № 2 від 21.11.2024 р. про нарахування пені у сумі 135169,24 грн. за порушення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів, встановленого частиною 3 статті 13 Закону України від 21.06.2018 р. № 2473-УІІІ «Про валюту і валютні операції» та пункту 142 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 р. № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», із змінами та доповненнями.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу ГУ ДПС у Харківській області від 18.10.2024 р. № 4781-п проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача за результатами якої складено акт від 31.10.2024 р. № 51075/20-40-07-02-03/37189662 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «С.Т.А.» з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 09.12.2021 р. № SY2102 за період із 01.06.2024 р. по 30.09.2024 р., за зовнішньоекономічним контрактом від 11.01.2024 р. № 1 за період з 11.01.2024 р. по 30.09.2024 р., висновками якого встановлено порушення позивачем ч. 3 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» та пункту 14-2 Постанови Національного Банку України від 24.02.2022 р. № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» із змінами та доповненнями за зовнішньоекономічним контрактом від 11.01.2024 р. № 1, який укладено між Компанією TAIZHOU LIJUN IMPORT & EXPORT TRADING CO., LTD. (Китай) та за зовнішньоекономічним Контрактом від 09.12.2021 р. № SY2102, який укладено з Компанією TAIZHOU SHANGYI IMPORT&EXPORT TRADING CO., LTD (Китай).

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № 2 від 21.11.2024 р. на підставі якого до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 135169,24 грн. - пеня за порушення у сфері ЗЕД.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення обґрунтоване, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в подальшому ПК України), грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно із п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно із пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно із п. 36.5 ст. 36 ПК України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Згідно із пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 ПК України, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначено Законом України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VIII від 21.06.2018 р.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VIII від 21.06.2018 р. (в подальшому Закон № 2473-VIII), Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунку за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України № 2473-VIII, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Відповідно до п. 21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019 р., граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Згідно із ч. 5 ст. 13 Закону України № 2473-VIII, порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України № 2473-VIII, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що у разі зупинення виконання господарської операції, яке зумовлене виникненням форс-мажорних обставин, зупиняється як перебіг строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, так і нарахування пені на весь період дії форс-мажорних обставин.

Постановою Правління Національного банку України (в подальшому НБУ) від 02.01.2019 р. № 5 затверджено Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (в подальшому Положення № 5).

Згідно із пунктом 21 розділу ІІ Положення № 5, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Пунктом 23 розділу ІІ Положення № 5 встановлено, що розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.

24.02.2022 р. НБУ прийнято Постанову № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» ( в подальшому Постанова № 18).

Постановою Правління НБУ № 68 від 04.04.2022 р. Постанову № 18 доповнено, зокрема пунктами наступного змісту: «142. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року»; «144. Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 142 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні».

В подальшому, до пункту 142 Постанови № 18 вносились зміни і з 07.06.2022 р. цифри «90» замінено цифрами «120», а з 07.07.2022 р. - цифри «120» замінено цифрами «180» (постанови Правління НБУ № 113, № 142 відповідно).

Таким чином, експорт та імпорт товарів має здійснюватися у строки, зазначені у договорах, але не пізніше граничного строку розрахунків, встановленого НБУ, що обчислюється з дня здійснення авансового платежу (попередньої плати).

До 05.04.2022 р. такі граничні строки розрахунків становили 365 календарних днів. З огляду на введення в Україні воєнного стану НБУ змінив граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту, а саме: у період з 05.04.2022 р. по 07.06.2022 р. такі строки становили 90 календарних днів, з 07.06.2022 р. по 07.07.2022 р. - 120 календарних днів, з 07.07.2022 р. - 180 календарних днів. При цьому змінені Постановою №18 строки застосовуються лише до операцій, що здійснені з 05.04.2022 р.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 р. у справі № 520/2941/24.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем за Контрактом від 11.01.2024 р. № 1, який укладено з компанією TAIZHOU LIJUN IMPORT & EXPORT TRADING CO., LTD (Китай), за період з 01.01.2024 р. по 30.09.2024 р. з валютного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», МФО 320984, здійснено передплату на суму 196237,82 доларів США (еквівалент 7737 840,88 грн.).

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ «С.Т.А.» отримано від TAIZHOU LIJUN IMPORT & EXPORT TRADING CO., LTD. (Китай) товар (Частини кранiв, клапанiв, вентелей, частини колекторної системи (код УКТЗЕД ), допоміжний продукт для ливарного виробництва, з комерційною назвою «Шлакоподавлювач» (код УКТЗЕД ), нікель (Ni) необроблений нелегований катодний, у вигляді плит (код УКТЗЕД ), обладнання для сушiння виробiв iз латунi пiсля їх полiрування (код УКТЗЕД ), тощо на загальну суму 150250,94 доларів США (еквівалент - 6186 746,87 грн.).

Станом на 30.09.2024 р. по Контракту від 11.01.2024 р. № 1 обліковується дебіторська заборгованість у сумі 45986,88 доларів США (еквівалент 1895507,58 грн.).

Передплата за товар здійснена: 16.01.2024 р. на суму 11233,60 доларів США (еквівалент 425350,15 грн.) граничний строк надходження імпортного товару 13.07.2024 р.; 26.01.2024 р. на суму 26210 доларів США (еквівалент 985037,33 грн.) граничний строк надходження імпортного товару 23.07.2024 р. Фактично товар надійшов на територію України 24.07.2024 р. (згідно із відбитку Державної митної служби України «Під митним контролем» на товаросупровідних документах, а саме: коносамент від 08.05.2024 р. № UTRUST24050100C, CMR від 20.07.2024 р. № 14975, які відображено в МД від 26.07.2024 р. № 11349 у графі «44»).

Перевіркою дотримання ТОВ «С.Т.А.» вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по Контракту від 09.12.2021 р. № SY2102, який укладено з компанією TAIZHOU SHANGYI IMPORT&EXPORT TRADING CO., LTD (Китай), за період з 01.06.2024 р. по 30.09.2024 р. встановлено, що станом на 01.06.2024 р. у бухгалтерському обліку ТОВ «С.Т.А.» по вказаному імпортному Контракту рахується дебіторська заборгованість на загальну суму 150 902,95 доларів США.

30.09.2024 р. по Контракту від 09.12.2021 р. № SY2102 обліковується кредиторська заборгованість у сумі 4,07 доларів США (еквівалент 167,55 грн.). Передплата за товар здійснена: 08.01.2024 р. в тому числі на суму 4651,20 доларів США (еквівалент 177106,07 грн.). Імпортний товар «Інструменти ручні з недорогоцінних металів (код УКТЗЕД ) надійшов згідно митної декларації від 12.08.2024 р. № 12066 на загальну суму 45900 доларів США (еквівалент 1887362,10 грн.). Передплата за товар здійснена: 08.01.2024, в тому числі на суму 5621,93 доларів США (еквівалент 214 069,04 грн.); 02.02.2024 р. на суму 26209 доларів США (еквівалент 985581,58 грн.) граничний строк надходження імпортного товару 30.07.2024; 02.02.2024 на суму 7755 доларів США (еквівалент 291624,45 грн.); 07.02.2024 р. на суму 6310 доларів США (еквівалент 237416,27 грн).

В ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки документів, які підтверджують проведення розрахунків у законодавчо встановлені строки, або звільняють від відповідальності за порушення законодавчо встановлених строків розрахунків у сфері ЗЕД за зовнішньоекономічним контрактом від 09.12.2021 р. № SY2102 за період з 01.06.2024 по 30.09.2024 не було надано.

Позивачем ні під час перевірки, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано доказів які підтверджують проведення розрахунків у законодавчо встановлені строки, або звільняють від відповідальності за порушення законодавчо встановлених строків розрахунків у сфері ЗЕД за зовнішньоекономічним контрактом від 11.01.2024 р. № 1 за період з 01.01.2024 р.

Доводи апелянта, що внаслідок виникнення форс-мажорних обставин, які, зокрема підтверджуються листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1, перебіг встановлених строків зупинився, у зв`язку з чим не порушений позивачем, суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

Пунктом 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України 18.12.2014 р. № 44(5) (далі - Регламент ТПП) визначено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених уст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідним договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Згідно із Регламентом ТПП, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської дiяльностi по кожному окремому договору, виконання якого настало згідно з умовами договору i виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин, шляхом видачу сертифікату ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством та Регламентом.

ТПП України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП (Реєстр сертифікатів), про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб.

ТПП України листом від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні».

Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на теперішній час.

Тобто, ТПП України листом повідомила «всіх, кого це стосується» про те, що з 24.02.2022 р. зазначені обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської дiяльностi України. Але Регламентом ТПП лист не визначено таким документом як сертифікат, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 14.05.2025 р. у справі № 460/28139/23.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем ні під час розгляду справи у суд першої інстанції, ні під час розгляду справи у суд апеляційної інстанції не надано сертифікату, який би підтверджував настання форс-мажорних обставин щодо нього

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати податкові зобов`язання у сфері здійснення валютних операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 9, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "С.Т.А." - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. по справі № 520/33192/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін