Справа № 539/1207/25
Суддя: Пилипчук М. М.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/1207/25
Провадження № 2-а/539/35/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

представника позивача адвоката Каплі А. С.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 через адвоката Каплю А. С. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що старший офіцер ІНФОРМАЦІЯ_3 29 жовтня 2024 року склав щодо ОСОБА_1 протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Проте вказаний протокол позивач не отримував.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 від 29 жовтня 2024 року № 1551 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. У мотивувальній частині постанови зазначено, що 29 жовтня 2024 року о 14.15 год до ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув ОСОБА_1 , де було встановлено, що останній не з`явився на вказану у повістці № 234104 дату за замовним листом-повідомленням від Пирятинської міської ради № 009 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військово-лікарської комісії. У зв`язку з викладеним відносно ОСОБА_1 було надіслане до ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області звернення від 07 жовтня 2024 року № 12/6/3122 щодо доставлення позивача як такого, що вчинив адміністративне правопорушення. Правопорушення вчинене в особливий період, що передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Застосовано до ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Позивач через представника вказував, що позивач не отримував вказаної в постанові повістки № 234104, тому не знав, що йому потрібно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Постанова від 29 жовтня 2024 року № 5115 є незаконною, необґрунтованою, не відображає дійсних обставин справи і винесена безпідставно та з порушенням процесуального порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення й процесуальних прав позивача, тому підлягає скасуванню.

В постанові не вказано, якого числа та на яку годину ОСОБА_1 зобов`язаний був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військово-лікарської комісії. У цьому випадку не можна стверджувати, що дата, на яку мав прибути ОСОБА_1 для проходження військово-лікарської комісії, була до чи після 19 травня 2024 року, тобто дня, коли Закон України від 09 травня 2024 року № 3696-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» набрав чинності, яким статтю 210-1 КУпАП доповнено частиною третьою, а саме щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Доказу того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про необхідність прибути до ТЦК та СП, відповідачем не зазначено, такі докази не існують, оскільки позивача ніхто не повідомляв та ніяких повідомлень, повісток, листів про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 не вручав. Постанова таких доказів не містить.

ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки не був належним чином повідомлений про те, що йому потрібно явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військово-лікарської комісії. Отже, немає ні події, ні складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, за яке ОСОБА_1 піддано такому суворому стягненню, як 17 000 грн штрафу. Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії.

Позивачем понесено судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 10 000 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн,

ОСОБА_1 через адвоката Каплю А. С. також зазначав, що постановою державного виконавця Кірніс О. А. від 07 лютого 2025 року ВП №77119246 відкрито виконавче провадження за постановою від 29 жовтня 2024 року № 1551 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_3 штрафу у розмірі 34 000 грн (подвійний штраф за невчасну сплату). На адресу позивача постанова про відкриття виконавчого провадження № 77119246 не надходила, а якщо і надходила, то позивач її не отримував. Постановою державного виконавця від 24 лютого 2025 року накладено арешт коштів на рахунки позивача. Про існування виконавчого провадження позивач дізнався 25 лютого 2025 року, коли не зміг користуватися картковими рахунками у зв`язку з їх арештом. Після цього з автоматизованої системи виконавчих проваджень позивач дізнався, що на нього відкрито виконавче провадження № 77119246. Після телефонної розмови з державним виконавцем в месенджері «Telegram» позивачу була надіслана постанова про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу. За допомогою ідентифікатору доступу (58ВДДБА02Е5А) позивач у вкладці «інші документи» ознайомився з постановою від 29 жовтня 2024 року № 1551. ОСОБА_1 дізнався про існування вказаної постанови лише 25 лютого 2025 року.

На підставі викладеного ОСОБА_1 через адвоката Каплю А. С. просив: поновити строк звернення до суду з цим позовом; скасувати постанову від 29 жовтня 2024 року № 1551, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000 грн, провадження у справі закрити; вирішити питання про стягнення витрат, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказував, що заперечує проти задоволення позовної заяви, вважає її необґрунтованою та просить її відхилити (в задоволенні позову відмовити). Вказував, що за даними оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не прибув за викликом по повістці із зазначеною датою прибуття на 09.00 год 02 жовтня 2024 року (повістка № 234104). Після неприбуття позивача по повістці, 07 жовтня 2024 року направлено звернення до ВП 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області щодо доставлення ОСОБА_1 за вчинення правопорушення за статтями 210-1, 210 КУпАП. 29 жовтня 2024 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де складено адміністративний протокол. В адміністративному протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться 29 жовтня 2024 року о 17.00 год, про що позивач був ознайомлений і засвідчив своїм підписом. 29 жовтня 2024 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, щодо позивача винесено постанову від 29 жовтня 2024 року № 1551. На розгляд справи позивач не прибув, повідомлений належним чином. До 29 жовтня 2024 року позивач не мав на меті прибувати до ІНФОРМАЦІЯ_3 проходити військово-лікарську комісію (далі ВЛК) та оновлювати свої військово-облікові дані, допоки не оформив своє право на відстрочку від призову під час мобілізації (оформив автоматично 09 січня 2025 року).

Відповідач також вказував, що до позовної заяви не додано жодних копій квитанцій, платіжних доручень, що підтверджували б понесені витрати позивачем, окрім сплати судового збору. Належні, достовірні та допустимі докази сплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн на рахунок адвоката відсутні. Адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного письмового провадження, тобто ознак складної не має. В позовній заяві відсутні відомості та письмові заяви з дати відкриття провадження у справі та докази відповідних договірних вимог. Така бездіяльність позивача та його представника має ознаки зловживання процесуальними правами та намір залежно від результату вирішення спору вказати до стягнення безпідставну суму. У підтвердження факту надання позивачу правничої допомоги представник позивача подав до суду копію договору про надання правничої допомоги від 03 березня 2025 року, проте квитанцій, в яких зазначено, що ОСОБА_1 були надані послуги на загальну суму 10 000 грн, та акта приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 03 березня 2025 року, не було додано (фактично позивачем не понесені ці витрати). Справа не входить до категорії складних та розглядається у спрощеному провадженні. На переконання відповідача, послуги надані адвокатом не потребують витрати значного часу на визначення правової позиції, складання позову, отримання документів, судового рішення, виконавчого листа та вчинення іншої роботи. ІНФОРМАЦІЯ_2 заявив про неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.

Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому вказувала, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про необхідність обов`язкової явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою від 07 жовтня 2024 року, у зв`язку з чим не мав змоги прибути за викликом. Ця повістка, яка нібито направлялася позивачу, не була ним отримана, оскільки у листі, який був направлений через Акціонерне товариство «Укрпошта» (далі АТ «Укрпошта»), був зазначений невірний номер телефону ОСОБА_1 , а саме: на поштовому конверті, який був доданий до відзиву, вказаний номер «066-256-67-54» (невірний), а вірним є « НОМЕР_1 », що зазначений в застосунку «Резерв+», тобто можна дійти висновку, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 допущено помилку, що унеможливлює комунікацію між сторонами та ставить під сумнів належне повідомлення особи, що викликається. Представник позивача вважала, що викладені у відзиві доводи не спростовують наведених у позовній заяві обставин, а також не підтверджують дотримання відповідачем вимог законодавства щодо належного повідомлення позивача про його виклик. Також адвокат Капля А. С. зауважила, що 29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 на складання щодо нього адміністративного протоколу, в якому надав свої пояснення, а саме: «Я, ОСОБА_1 не своєчасно прибув по повістці, так як листоноші мене не сповістили, повідомлення на телефон мені не надходило, оскільки номер, що вказаний на конверті, не відповідає дійсності з моїм особистим номером який зареєстрований в «Резерв+». Помилка в одній цифрі». Проте працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 при розгляді справи зазначеного факту не було враховано. До відзиву на позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_2 не додано жодних підтверджуючих документів, що позивач одержав лист, а по трекінгу поштового відправлення цей лист станом на сьогодні не відслідковується.

Представник позивача у відповіді на відзив вказувала, що вона 16 квітня 2025 року для повного з`ясування обставин направила два адвокатські запити до відповідних установ, а саме: до АТ «Укрпошта» щодо з`ясування інформації по трекінгу поштового відправлення № 05 040 5411 0446, до Пирятинської міської ради для отримання вичерпної інформації щодо способу, яким надсилався лист ОСОБА_1 , та надання всіх необхідних підтверджуючих документів про отримання цього листа. Однак станом на 21 квітня 2025 року відповіді на запити не надходили. Просила врахувати цей факт та після отримання результатів долучити до матеріалів позовної заяви додаткові документи. Працівники АТ «Укрпошта» не могли повідомити позивача за номером телефону, що був вказаний в листі, оскільки він не відповідав дійсності. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, відповідачем не доведена, оскільки відсутні будь-які докази того, що позивач був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатки додані до відзиву не є належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, адвокат Капля А. С. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила стягнути з відповідача 10 000 грн у відшкодування судових витрат, які позивач поніс на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді.

Заява мотивована тим, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Вказувала, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано до суду копію договору про надання правової допомоги від 03 березня 2025 року, копію додаткової угоди № 1 до договору від 03 березня 2025 року, квитанцію від 21 квітня 2025 року на суму 10 000 грн, акт приймання передачі наданих послуг за договором від 21 квітня 2025 року. Адвокат Капля А. С. стверджувала, що 03 березня 2025 року між нею та позивачем укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до пункту 4.1 якого правнича допомога, що надається адвокатом клієнту, оплачується шляхом сплати гонорару. Гонорар є формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, визначаються цим договором, або в додатках до нього, що підтверджується копією договору про надання правової (правничої) допомоги від 03 березня 2025 року. Відповідно до додаткової угоди від 03 березня 2025 року № 1 гонорар адвоката складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгодженні сторонами та зазначені в додатку № 1 до цієї угоди. Клієнт сплачує гонорар адвокату у день отримання рахунку-фактури. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковій формі. 21 квітня 2025 року позивач здійснив оплату за послуги надані йому за договором про надання правничої (правової) допомоги від 03 березня 2025 року та додаткової угоди від 03 березня 2025 року № 1 на підставі виставленого рахунку від 21 квітня 2025 року у порядку та у сумі, визначених додатком до додаткової угоди, що підтверджується оригіналом квитанції від 21 квітня 2025 року, яка додається до заяви.

Представник позивача вказувала, що відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) від 21 квітня 2025 року вартість послуг встановлено у загальному розмірі 10 000 грн, що також вказано у квитанції від 21 квітня 2025 року, а саме: проведення юридичної консультації та ознайомлення з матеріалами справи 1 000 грн, підготовка та подача адвокатських запитів (від 16 квітня 2025 року) до АТ «Укрпошта» та Пирятинської міської ради 1 000 грн, підготовка та подача адміністративного позову 3 000 грн, підготовка та подача заяви про забезпечення позову 1 000 грн, підготовка та подача відповіді на відзив 2 000 грн, участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 2 000 грн. Заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн є обґрунтованим та співмірним із складністю справи (суть спору й характер спірних правовідносин, кількість та обсяг зібраних та доданих до позовної заяви доказів, а також обсяг документів, що підлягав вивченню у даній справі), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт в даній справі, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та з обставин даної справи.

Рух справи

07 березня 2025 року ОСОБА_1 через адвоката Каплю А. С. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. До позовної заяви додано заяву про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2025 року справу № 539/1207/25 передано судді Пилипчуку М. М.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2025 року поновлено строк звернення до суду з позовом; прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; призначено судове засідання на 15 квітня 2025 року у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін; запропоновано відповідачеві подати відзив на позовну заяву, позивачу відповідь на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив; витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріали щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Представник позивача адвокат Капля А. С. 03 квітня 2025 року направила до суду заяву про проведення судового засідання 15 квітня 2025 року та всіх наступних судових засідань у режимі відеоконференції, яка була задоволена ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 квітня 2025 року.

15 квітня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача та невиконання ухвали суду від 18 березня 2025 року в частині витребування доказів розгляд справи відкладено на 30 квітня 2025 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 15 квітня 2025 року направив до суду заяву про виконання ухвали суду та відзив на позовну заяву.

Представник позивача адвокат Капля А. С. 21 квітня 2025 року подала до суду відповідь на відзив, а 25 квітня 2025 року заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача адвокат Капля А. С. 29 квітня 2025 року подала до суду заяву про витребування у ІНФОРМАЦІЯ_3 доказів отримання ОСОБА_1 рекомендованого повідомлення з поштовим трекінгом № 05 040 5411 0446.

У судовому засіданні 30 квітня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Каплі А. С. про витребування доказів задоволено, відкладено судовий розгляд справи на 20 травня 2025 року.

У судові засідання відповідач не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 20 травня 2025 року підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 227 КАС України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 26 травня 2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд встановив, що за змістом повістки ІНФОРМАЦІЯ_3 № 234104 ОСОБА_1 викликано до вказаного відділу на 09.00 год 02 жовтня 2024 року для проходження медичного огляду. У доданій до вказаної повістки № 234104 розписці графа щодо одержання позивачем такої повістки не заповнена.

Відповідач подав до суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 446, в якому відправником зазначено Пирятинську міську раду, отримувачем ОСОБА_1 . У зазначеному повідомленні графи щодо вручення поштового відправлення не заповнені.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 отримав повістку № 234104. До суду не подано: інформації та/або документів від поштового оператора про отримання позивачем поштового відправлення з повісткою № 234104; поштового повідомлення з відміткою про відмову позивачем отримати вказане поштове відправлення чи з відміткою про відсутність ОСОБА_1 за адресою місця його проживання; відеозапису вручення повістки або ознайомлення з її змістом, відеозапису доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапису відмови у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

У протоколі № 1551 про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2024 року, який складений старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_3 , зазначено, що 29 жовтня 2024 року о 14.15 год до ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув ОСОБА_1 , де було встановлено, що останній не з`явився на вказану у повістці № 234104 дату за замовним листом-повідомленням від Пирятинської міської ради № 009 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження ВЛК. У зв`язку з чим відносно ОСОБА_1 було надіслане до ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області звернення від 07 жовтня 2024 року № 12/6/3122 щодо доставления ОСОБА_1 як такого, що вчинив адміністративне правопорушення. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив частину третю статті 210-1 КУпАП та правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, частину десяту статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частину третю статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Правопорушення вчинене в особливий період, що передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

У протоколі № 1551 про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2024 року мітиться відмітка про те, що ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 17.00 год 29 жовтня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під вказаним записом міститься підпис позивача.

У графі «пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності» мітиться запис: «Я, ОСОБА_1 не своєчасно прибув по повістці, так як листоноші мене не сповістили, повідомлення на телефон мені не надходило, оскільки номер, що вказаний на конверті, не відповідає дійсності з моїм особистим номером який зареєстрований в «Резерв+». Помилка в одній цифрі». У графі «другий примірник протоколу отримав» мітиться підпис позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердила факт підписання ОСОБА_1 протоколу № 1551 про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2024 року, проте заперечила факт його обізнаності про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до рапорту начальника групи військового обліку сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана ОСОБА_4 від 29 жовтня 2024 року на ОСОБА_1 29 жовтня 2024 року складено адміністративний протокол; про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином в присутності свідків; на розгляд справи не з`явився; про можливі причини неприбуття не повідомив.

У постанові № 1551 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, винесеній 29 жовтня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , полковником ОСОБА_2 , зазначено, що 29 жовтня 2024 року о 14.15 год до ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув ОСОБА_1 , де було встановлено, що останній не з`явився на вказану у повістці № 234104 дату за замовним листом-повідомленням від Пирятинської міської ради № 009 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження ВЛК. У зв`язку з чим відносно ОСОБА_1 було надіслане до ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області звернення від 07 жовтня 2024 року № 12/6/3122 щодо доставления ОСОБА_1 як такого, що вчинив адміністративне правопорушення. Правопорушення вчинене в особливий період, що передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Зазначено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 210-1 статті 3 КУпАП, тому на нього накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Вказано, що на підставі частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби штраф, визначений постановою по справі про адміністративне правопорушення, буде стягнуто у подвійному розмірі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до виконавчої служби із заявою від 27 січня 2025 року про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови від 29 жовтня 2024 року № 1551.

Старший державний виконавець Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кірніс О. А. винесла постанову від 07 лютого 2025 року про відкриття виконавчого провадження № 77119246 про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача ІНФОРМАЦІЯ_3 штрафу за адміністративне правопорушення у розмірі 34 000 грн на підставі постанови від 29 жовтня 2024 року № 1551.

Крім того, старший державний виконавець Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кірніс О. А. постановою від 24 лютого 2025 року наклав арешт на кошти боржника у виконавчому провадженні № 77119246.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (стаття 7 КУпАП).

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1279-8 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

За змістом Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною третьою статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи заявлені у справі вимоги, позивач вказував, зокрема, що він не отримував повістки, про яку зазначено у протоколі та постанові, які складені відповідачем, тому його безпідставно притягнули до адміністративної відповідальності.

За викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (пункт 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок № 560).

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі Порядок № 1487), додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (пункт 2 Порядку № 1487).

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

З аналізу норми матеріального права вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для уточнення військово-облікових даних, взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до пункту 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

За змістом пункт 31 Порядку № 560 повістки мають право вручати: представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки; представники структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій) в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідної районної, міської держадміністрації (військової адміністрації); представники виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад в адміністративних межах населених пунктів та територій, на які поширюється повноваження відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад; представники підприємств, установ, організацій на території підприємств (установ, організацій) та в місцях виконання працівниками робіт (обов`язків); представники відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ (тільки резервістам та військовозобов`язаним, які перебувають в зазначених органах на військовому обліку) на усій території України. Призначення представників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад та підприємств (установ, організацій), уповноважених вручати повістки, здійснюється наказом відповідного керівника, який є підставою для видачі службового посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки (додаток 1-1).

За змістом пункту 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних. У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання. Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення. Централізований друк повісток, які сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та направлення їх військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку здійснюються Міноборони або державними підприємствами, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (в поліграфічній галузі), на підставі відповідних договорів, укладених між Міноборони, призначеним оператором поштового зв`язку та/або державними підприємствами, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (в поліграфічній галузі).

Відповідно до пункту 35 Порядку № 560 представники, уповноважені вручати повістки, здійснюють оповіщення громадян як самостійно, так і у складі груп оповіщення. Вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним здійснюється цілодобово за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України.

За адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: через дільниці оповіщення шляхом їх виклику до таких дільниць та вручення повісток, отриманих від районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки представниками цих дільниць, та вручення повісток за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання; представниками районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад; представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки особисто або засобами зв`язку; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, поліцейські, а також під час оповіщення мешканців багатоквартирних будинків - керівник установи (організації) або фізична особа - підприємець, яка надає послуги з управління багатоквартирними будинками, або голова правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (пункт 36 Порядку № 560).

Відповідно до пункту 37 Порядку № 560 за місцем роботи або навчання резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками підприємства (установи, організації) на (у) якому (якій) він працює; представниками закладу освіти, у якому він навчається; представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), підприємства (установи, організації), територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та поліцейські.

Згідно з пунктом 38 Порядку № 560 у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та поліцейські.

У районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки резервістам та військовозобов`язаним повістка вручається військовослужбовцями або працівниками таких центрів (пункт 39 Порядку № 560).

Під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським (пункт 40 Порядку № 560).

Відповідно до пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази щодо належного оповіщення позивача про виклик його за адресою: АДРЕСА_1 , на 09.00 год 02 жовтня 2024 року для проходження медичного огляду при ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До матеріалів справи додано лише копію повістки № 234104, проте відсутні докази щодо вручення цієї повістки позивачу або відмови останнього в отриманні цієї повістки, або відсутності його за місцем проживання на час вручення такої повістки.

Суд звертає увагу, що на підтвердження обставин направлення та вручення позивачу судової повістки № 234104 відповідач подав до суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 446, в якому відправником зазначено Пирятинську міську раду, отримувачем ОСОБА_1 , а графи щодо вручення поштового відправлення не заповнені. Водночас у протоколі № 1551 про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2024 року та постанові № 1551 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП від 29 жовтня 2024 року вказано, що ОСОБА_1 не з`явився на вказану у повістці № 234104 дату за замовним листом-повідомленням від Пирятинської міської ради № 009. До суду не подано доказів направлення та вручення позивачу листа-повідомлення від Пирятинської міської ради № 009.

Всупереч імперативній вимозі частини другої статті 77 КАС України ІНФОРМАЦІЯ_2 не подав доказів, які б підтвердили факт належного оповіщення позивача про виклик.

У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 285/1535/15-а викладено висновок про те, що «адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності».

Доказів того, що позивач ухилявся від явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою, відповідачем не надано. Відповідач не надав правильну правову оцінку діям позивача.

У постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20 викладено висновок про те, що «ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. Правові висновки аналогічного змісту були відображені у постановах Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справа №813/1790/18, від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16, від 13 жовтня 2020 року у справі № 815/2503/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 804/1190/18».

Крім того, Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 400/4409/21 зазначив, що «визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства».

У вказаній постанові Верховний Суд при визначенні підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що «якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення».

Водночас, наявні в матеріалах справи докази не підтверджують вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.

При цьому відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не скористався своїм правом на спростування заявлених у справі вимог.

Всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача та відповідача, наведені в поданих до суду заявах по суті справи, були перевірені та проаналізовані судом, їм надано правову оцінку.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, якими зафіксовано адміністративне правопорушення, за яке останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідач не надав і в матеріалах справи такі докази відсутні.

Частиною другою статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки матеріалами справи спростовуються доводи відповідача щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, ІНФОРМАЦІЯ_2 не підтвердив належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП, а також не довів дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог статей 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності із законом, то суд дійшов висновку про необхідність скасування такої постанови із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Щодо судових витрат

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина перша статті 143 КАС України).

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, тому наявні правові підстави для компенсування останньому за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 605,60 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

В іншому випадку на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години роботи адвоката та час витрачений на певний вид послуги.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта та п`ята статті 134 КАС України).

За змістом частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перга статті 139 КАС України).

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона довести неспівмірність розміру таких витрат.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді справи, подано копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 07 липня 2017 року серії КС № 6115/10, ордера на надання правничої допомоги від 07 березня 2025 року серії АІ № 1842087, договору про надання правничої (правової) допомоги від 03 березня 2025 року, додаткової угоди від 03 березня 2025 року № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 03 березня 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 за договором про надання правничої (правової) допомоги від 03 березня 2025 року та додатковою угодою від 03 березня 2025 року № 1, розрахунку фактичних витрат з надання правової допомоги Бобиру Є. О. за договором від 03 березня 2025 року, квитанції від 21 квітня 2025 року № 1.

Відповідач вказував, що справа не входить до категорії складних та розглядається у спрощеному провадженні. На переконання відповідача, послуги надані адвокатом не потребують витрати значного часу на визначення правової позиції, складання позову, отримання документів, судового рішення, виконавчого листа та вчинення іншої роботи. ІНФОРМАЦІЯ_2 заявив про неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2025 року у справі № 260/8523/23 викладено висновок, що «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

У постанові від 04 червня 2021 року у справі № 380/887/20 Верховний Суд зазначив, що «судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у рішенні у справі «Баришевський проти України», у рішенні у справі «Двойних проти України», у рішенні у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі № 320/22094/23).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши зміст поданих позивачем документів, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи, а саме, що зазначена справа віднесена до справ незначної складності, з огляду на зміст та обсяг робіт, проведених адвокатом, колегія суддів вважає, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000, грн є завищеною та неспівмірною із складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Разом з тим, беручи до уваги, що факт надання правничої допомоги підтверджено поданими до суду доказами, а також визначення розміру фактичних витрат з надання правової допомоги, суд, враховуючи принцип співмірності, критерії реальності адвокатських витрат, розумності та обґрунтованості їх розміру, приходить до висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи, надав оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходив з конкретних обставин цієї справи, її складності та значимості дій адвоката у справі.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 7278, 90, 134, 139, 241246, 255, 257, 269, 286, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову від 29 жовтня 2024 року № 1551, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень за вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Другого адміністративного апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення (складення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя М. М. Пилипчук