Справа № 480/3122/25
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"26" травня 2025 р. Справа № 480/3122/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Шевченко І.Г., розглянувши у приміщенні суду в м. Суми матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Сумської міської ради, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Насосенергомаш" про визнання незаконним та скасування рішення Сумської міської ради від 16.02.2002 р. № 139-МР та від 19.12.2012 р. № 1943-МР у встановлення меж санітарно-захисної зони Публічного акціонерного товариства "Насосенергомаш", яке розташоване за адресою: Сумська область, місто Суми, вулиця Привокзальна, 1.

Ухвалою суду від 23.04.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви. Зокрема, позивача зобов`язано надати суду заяву про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням у ній підстав та наданням доказів поважності його пропуску.

На виконання вказаної ухвали суду від 23.04.2025 позивач подав до суду заяву про відкриття провадження у справі, в якій вказав, що згідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» нормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних га галузевих будівельних норм.

Згідно ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні може бути оновлена за рішенням місцевих рад.

Вважає, що оскільки предметом оскарження у поданому позові є нормативно-правовий акт, яким затверджено містобудівну документацію на місцевому рівні, тому при його оскарженні строки позовної давності не застосовуються. Просив відкрити провадження у справі за цим позовом.

Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У статті 4 КАС України визначено терміни «нормативно-правовий акт» та «індивідуальний акт»:

нормативно-правовий акт - акт управління, (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Аналогічна правова позиція щодо визначення поняття нормативно-правового акта викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 27.12.2001 № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22.07.1991 (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23.06.1997 №2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (пункт 4 мотивувальної частини).

Верховний Суд вже розглядав справи, в яких аналізував правову природу містобудівної документації як правового акту та, відповідно, особливості розгляду судом справ цієї категорії.

Зокрема, у постановах від 15.05.2019 у справі №363/3786/17, від 16.10.2019 у справі №363/3101/17 Велика Палата Верховного Суду, а також у постановах від 03.02.2020 у справі №826/16737/18, від 14.07.2021 у справі №260/20/19, від 20.09.2021 у справі №809/1806/16 Верховний Суд дійшов висновку, що детальний план території, як і генеральний план населеного пункту, за своєю правовою природою та з огляду на процедуру прийняття, є нормативно-правовим актом.

Дійсно, відповідно до частини третьої статті 264 КАС нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Разом з тим суд зауважує, що згідно ч.2 ст.264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктами правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тобто для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості, ознаки: приймається як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою; містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми; розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.

Звертаючись до суду з позовом про оскарження нормативно-правового акта, позивач має обґрунтувати не лише зміст позовних вимог, а і факт порушення цим актом його суб`єктивних прав, свобод, інтересу.

Дія нормативно-правового акта є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акта.

Факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акта, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акта.

Отже, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акта, необхідно брати до уваги багаторазове застосування та триваючу дію (тривала чинність) нормативно-правового акта; дійсність факту перебування суб`єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом; дату факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто - коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача); чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду; коли вступила особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і, коли з них вибула.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 20.09.2023 у справі №460/49927/22.

Відтак за умови перебування особи (позивача) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду, суд має перевірити: дійсність факту перебування позивача у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом - рішеннями Сумської міської ради від 16.02.2002 р. № 139-МР та від 19.12.2012 р. № 1943-МР; дату факту порушення прав, свобод, інтересів позивача, тобто коли саме позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів рішеннями Сумської міської ради від 16.02.2002 р. № 139-МР та від 19.12.2012 р. № 1943-МР.

При цьому суд зауважує, що з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено судом, що при розгляді у 2019 році Сумським окружним адміністративним судом справи №480/843/19, де ОСОБА_1 брав участь як третя особа, позивач у цій справі - ОСОБА_1 , був обізнаний про рішення Сумської міської ради від 16 лютого 2002 року №139-МР зі змінами, внесеними рішенням Сумської міської ради від 19 грудня 2012 р. №1943-МР.

Разом з тим відповідно до ч.2 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З метою забезпечення права позивача на доступ до суду, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 23.04.2025, на 10 днів з дня отримання цієї ухвали суду, та зобов`язати позивача надати суду пояснення щодо порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів позивача оскаржуваними у цій справі рішеннями, із зазначенням дати факту порушення суб`єктивних прав, свобод, інтересів позивача, тобто коли саме позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів рішеннями Сумської міської ради від 16.02.2002 р. № 139-МР та від 19.12.2012 р. № 1943-МР.

Керуючись ст. 121, 169, 248, 256, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 23.04.2025 на 10 днів з дня отримання цієї ухвали суду, та зобов`язати позивача надати суду:

пояснення щодо порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів позивача оскаржуваними у цій справі рішеннями, із зазначенням дати факту порушення суб`єктивних прав, свобод, інтересів позивача, тобто коли саме позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів рішеннями Сумської міської ради від 16.02.2002 р. № 139-МР та від 19.12.2012 р. № 1943-МР.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде повернута позивачу.

Копію цієї ухвали направити особі, що звернулась з позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя І.Г. Шевченко