Справа № 320/19935/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Київ справа №320/19935/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 20.12.2023 №, від 20.12.2023 №, від 20.12.2023 №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.12.2023 №Ф-81113 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 13.12.2023 № .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами проведення повторної перевірки позивача складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 14.11.2023 № 74482/Ж5/26-15-24-02-04/. На підставі висновків акта відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: форми «ПС» від 20.12.2023 № про нарахування адміністративних штрафів на суму 1020,00 грн; форми «Р» від 20.12.2023 № про нарахування податкового зобов`язання із військового збору загалом в сумі 8 429, 60 грн, в т.ч. за основним платежем - 6 743, 68 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями -1685, 92 грн; форми «Р» від 20.12.2023 № про нарахування податкового зобов`язання із податку з доходів фізичних осіб в сумі 101 155,30 грн., в т.ч. за основним платежем - 80 924,24 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 20 231,06 грн; форми «Р» від 20.12.2023 № про нарахування податкового зобов`язання із ПДВ загалом в сумі 18 477, 50 грн, в т.ч. за основним платежем - 14 782, 00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 695, 50 грн; форми «Р» від 20.12.2023 № про нарахування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері застосування РРО в сумі 158 609, 69 грн. Крім того, податковим органом прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.12.2023 № на суму ЄСВ 26 793, 63 грн та вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» від 20.12.2023 року № Ф-81113 про нарахування ЄСВ на суму 89 312,10 грн. Позивач категорично не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою, вважає їх необґрунтованими та протиправними, прийнятими з порушеннями процедури та за неналежних підстав, за відсутності доведення факту порушення позивачем податкового законодавства допустимими та достовірними доказами, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, у зв`язку із чим вказані рішення та вимога підлягають скасуванню. Просить суд задовольнити позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024, позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

13 травня 2024 року зазначену позовну заяву було фактично передано судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року відкрито провадження у справі №320/19935/24, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

Відповідно до довідок про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного провадження без проведення судового засідання» від 13 травня 2024 року по справі №320/19935/24 доставлено до електронного кабінету представника позивача адвоката Зайцева В.С. та Головного управління ДПС у м. Києві 13 травня 2024 року.

Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, хоча про відкриття провадження у справі був повідомлений у відповідності до положень КАС України. У зв`язку із зазначеним, суд, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79, підпункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями, далі - ПК України), контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 16.01.2020 по 15.11.2021.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 10.08.2023 №53293/Ж5/26-15-24-02-04/.

На вказаний акт відповідачем були подані письмові заперечення з доданими документами.

За результатами розгляду вказаних заперечень відповідачем та на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві № 4396-П від 12.09.2023 було призначено проведення повторної податкової перевірки позивача, за результатами якої складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 14.11.2023 №74482/Ж5/26-15-24-02-04/ та встановлені наступні порушення платником вимог податкового законодавства:

пункту 177.1, пункту 177.2 статті 177 ПК України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 16.01.2020 по 15.11.2021 на суму 80 924, 24 грн, в т.ч. за 2020 рік в сумі 80 924, 24 грн;

пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України в частині заниження військового збору за період з 16.01.2020 по 15.11.2021 на суму 6 743, 68 грн, в т.ч. за 2020 рік на суму 6 743, 68 грн;

абзац 3 пункту 8 статті 9 Закону України від 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження єдиного соціального внеску (ЄСВ) за 2020-2021 р.р. в сумі 89 312, 10 грн, в т.ч. за 2020 рік - 83 312, 10 грн;

пункт 181.1 статті 181, пункти 183.2, 183.4 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 ПК України в частині невизначення суми податку на додану вартість (ПДВ), що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 14 782, 00 грн, в т.ч. з 11.10.2020 - 14 782, 00 грн;

пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України в частині ненадання документів на перевірку;

пункт 1 статті 3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій (РРО) на загальну суму 158 609, 69 грн.

За наслідками вказаної перевірки відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

форми «ПС» від 20.12.2023 № про нарахування адміністративних штрафів на суму 1020,00 грн;

форми «Р» від 20.12.2023 № про нарахування податкового зобов`язання із військового збору загалом в сумі 8 429,60 грн, в т.ч. за основним платежем - 6 743,68 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 685,92 грн;

форми «Р» від 20.12.2023 № про нарахування податкового зобов`язання із податку з доходів фізичних осіб в сумі 101 155,30 грн, в т.ч. за основним платежем 80 924,24 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями -20 231,06 грн;

форми «Р» від 20.12.2023 № про нарахування податкового зобов`язання із ПДВ загалом в сумі 18 477,50 грн, в т.ч. за основним платежем - 14 782,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 695,50 грн;

форми «Р» від 20.12.2023 № про нарахування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері застосування РРО в сумі 158 609,69 грн.

Крім того, податковим органом прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.12.2023 № на суму ЄСВ 26 793,63 грн та вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» від 20.12.2023 №Ф-81113 про нарахування ЄСВ на суму 89 312,10 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою про сплату боргу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Відповідно до положень підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пункту 22.1 статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування податку з доходів фізичних осіб є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно із пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Згідно із пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із пункту 177.4 пункту 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п.177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково- касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до підпунктів 177.4.5 та 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат (п.п.177.4.6 п.177.4 ст. 177 ПК України).

Отже, за правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Згідно п. 18 П(С)БО 16 «Витрати» до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо); витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо); витрати на зв`язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо); амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; витрати на врегулювання спорів у судових органах; податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); плата за розрахунково- касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов`язані з купівлею-продажем валюти; інші витрати загальногосподарського призначення.

Відповідно до п.7 П(С)БО 16 «Витрати» витрати визнаються витратами певного період' одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у скла/: витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в України» (далі - Закон №996) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно статті 3 Закону №996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону №996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені частиною другою статті 9 Закону № 996, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог пункту 1.2 статті 1 Положення про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі Положення №88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Згідно з підпунктом 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю.

На сьогодні основними актами, які встановлюють порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення їх результатів, є Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419 «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності» (далі - Постанова №419) та наказ Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1365/26142 (із змінами та доповненнями) (далі - Положення № 879).

Пунктом 2 статті 3 Закону № 996 передбачено, що податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно зі статті 4 Закону №996 фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій і подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі.

У первинних документах згідно зі статті 9 Закону № 996 забезпечується фіксування фактів здійснення господарських операцій. Водночас документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції.

Якщо фактичного здійснення операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Абзацом шостим пунктом 7 розділу І Положення № 879 встановлено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, окрім іншого на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації.

Водночас чинне податкове законодавство не визначає чітку форму вимоги про проведення інвентаризації, оскільки такий документ передбачає обов`язок конкретної особи вчинити певні дії. Тому кожна ситуація, особливо у поточних обставинах воєнного стану, є індивідуальною.

Як слідує з матеріалів справи, позивач не проводив, а відповідач не ініціював та не вимагав у ОСОБА_1 проведення інвентаризації залишків, ТМЦ, активів та зобов`язань тощо у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Для підтвердження реальності витрат на придбання цих ТМЦ, а також інших витрат на загальну суму 449 579,13 грн, що були понесені платником у 2020 році, та пов`язаності такого придбання з подальшим отриманням платником підприємницького доходу від їх роздрібної реалізації, ОСОБА_1 надавав ГУ ДПС у м. Києві разом із запереченнями на акт перевірки додатково копії актів виконаних робіт, видаткових накладних та інших первинних документів, що у повній мірі підтверджують обставини понесення ним документально підтверджених витрат з придбання у 2020 році ТМЦ (різноманітний посуд) в частині непідтверджених перевіркою витрат на суму 449 579,13 грн і які (витрати) в подальшому було відображені у бухгалтерській і податковій звітності ОСОБА_1 .

Зокрема, відповідачем не враховано та не відображено в акті перевірки господарських взаємовідносин позивача з наступними контрагентами-постачальниками товарів, робіт і послуг, а саме: ФОП ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_4 (податковий номер НОМЕР_3 ), ФОП ОСОБА_5 (податковий номер НОМЕР_4 ), ФОП ОСОБА_6 (податковий номер НОМЕР_5 ), ФОП ОСОБА_7 (податковий номер НОМЕР_6 ), ФОП ОСОБА_8 (податковий номер НОМЕР_7 ), ФОП ОСОБА_9 (податковий номер НОМЕР_8 ), ФОП ОСОБА_10 (податковий номер НОМЕР_9 ), ФОП ОСОБА_11 (податковий номер НОМЕР_10 ), копії первинних документів по яким надана позивачем.

Крім того, у вказаному періоді позивач отримував інформаційно-технологічні послуги від ФОП ОСОБА_12 (податковий номер НОМЕР_11 ), та від ТОВ «ПЕРСОНАЛЬНИЙ КОНСУЛЬТАНТ ПЛЮС» () - послуги консультування з питань оподаткування та роботи РРО, а також оформлення первинних документів (ведення бухгалтерського та податкового обліку).

Доказів нереальності, безтоварності, безоплатності правочинів, укладених між ОСОБА_1 і перерахованими контрагентами-постачальниками і виконавцями акт перевірки та інші матеріали справи не містять. Відтак, зазначені правочини є реальними, товарними, взаємними, оплатними, такими, що відбулись в дійсності та потягнули за собою дійсні зміни в майновому стані всіх учасників.

Враховуючи вищезазначене, висновки ревізорів контролюючого органу в п.п.2.2.4-2.2.5 п.2.2 розділу II акта перевірки підтверджені відповідачем, оскільки зроблені без врахування наявності у платника підтверджуючих первинних документів на придбання (витрати, пов`язані з підприємницькою діяльністю у 2020 році), рівно як такі висновки спростовуються іншими аргументами, наведеними у цьому розділі, зокрема відсутністю факту проведення контролюючим органом інвентаризації товарних залишків, непроведенням суцільної перевірки первинних документів за місцем провадження платником підприємницької діяльності тощо.

Відповідно до положень пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПК України, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПК України.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 ПК України.

Виходячи із вказаних положень ПК України ОСОБА_1 у 2020 році був платником військового збору.

Як слідує із п.2.3 розділу II акта перевірки (стор. 11-12), контролюючим органом було встановлено порушення платником вимог п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України з огляду на нібито заниження ним суми оподатковуваного доходу у 2020 році на суму 449 579,13 грн.

Оскільки, судом спростовано висновки контролюючого органу щодо вказаного порушення, відповідно і відсутні підстави для висновку про порушення вимог по сплаті військового збору.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі Закон №2464), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 базою для нарахування ЄСВ дія платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону №2464 нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

При цьому, платником вище вже доведено, що показники загального оподатковуваного доходу було визначено відповідно до закону, а до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, включено суми по придбанню у 2020 році значних обсягів ТМЦ, які в подальшому були через роздрібну торгівлю реалізовані кінцевим споживачам. Відтак, платником цілком правомірно та на підставі належним чином оформлених первинних документів та даних бухгалтерського обліку було сформовано базу нарахування ЄСВ.

Таким чином, норми Закону № 2464 позивачем порушено не було. Контролюючим органом не встановлено фактів несвоєчасного подання платником звітів щодо сум нарахованого ЄСВ або подання таких звітів не у встановленому порядку та не за встановленою формою.

Як слідує із таблиці на стор. 18 акта перевірки, ОСОБА_1 протягом 2020-2021 років не допущено нарахування і сплати ЄСВ нижче мінімального рівня. Відтак висновки, зроблені ревізорами ГУ ДПС у м. Києві про заниження платником податків ЄСВ, завищення платником розміру документально підтверджених витрат, не відповідають вимогам підпункту 4 пункту 1 статті 1 Закону № 2464.

Крім того, в пункті 2.8 акта перевірки відображено, що в періоді, охопленому перевіркою, платник використовував у своїй господарській діяльності зареєстровані, опломбовані, фіскалізовані та введенні в експлуатацію належним чином наступні РРО:

- моделі РР90 ХМ, фіскальний номер , заводський номер ФР00000454, реєстраційний номер РРО 000878298, дата виготовлення - 10.12.2019, дата введення в експлуатацію - 30.01.2020, дата реєстрації в ДПІ - 30.01.2020, дата зняття з реєстрації в ДПІ -17.12.2021;

- моделі РР90 ХМ, фіскальний номер , заводський номер ФР00000451, реєстраційний номер РРО 000878294, дата виготовлення - 10.12.2019, дата введення в експлуатацію - 30.01.2020, дата реєстрації в ДПІ - 30.01.2020, дата зняття з реєстрації в ДПІ -17.12.2021.

Відповідно до наявної у контролюючого органу інформації (дані ІКС «Податковий блок») ОСОБА_1 у 2020 році проведено виторгів із застосуванням РРО (із перебуванням платника на загальній системі оподаткування) на загальну суму 1 103 039,73 грн.

Враховуючи факт встановлення ГУ ДПС у м. Києві за вказаний період отриманого платником доходу від підприємницької діяльності загалом в розмірі 1 257 579,32 грн, контролюючий орган шляхом проведення простої арифметичної дії віднімання показника виторгу від показника загального доходу дійшов висновку про проведення ОСОБА_1 розрахункових операцій у періоді, охопленому перевіркою, на загальну суму 158 609,69 грн.

Проте, із вказаним твердженням контролюючого органу суд не погоджується, виходячи з наступного.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України від 06.07.1995 № 265/95ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг ( далі Закону №265/95).

Відповідно підпунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону № 265/95, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому і порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках^ передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але- не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій СЖ~коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

11) проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

Згідно із статтею 2 Закону № 265/95:

реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;

розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Відповідно до статті 8 Закону № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Національним банком України.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №220/28350, затверджено, зокрема, Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів (далі - Положення № 13 в редакції на виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення №13 розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій ОК-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на надані такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу II Положення № 13 фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - фіскальний чек) - розрахунковий документ/електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Фіскальний касовий чек на товари (послуги) за формою № ФКЧ-1 наведений у додатку 1 до цього Положення.

Фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, найменування суб`єкта господарювання (рядок 1); назва господарської одиниці - найменування, яке зазначене в документі на право власності або користування господарською одиницею і відповідає довіднику «Типи об`єктів оподаткування» та повідомлене ДПС формою 20-ОПП (рядок 2); адреса господарської одиниці - адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користування господарською одиницею (назва населеного пункту, назва вулиці, номер будинку/офісу/квартири) та повідомлена ДПС формою 20-ОПП (рядок 3); якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру,- кількість, вартість одиниці виміру придбаного товару (отриманої послуги) (рядок 6); код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7).

Пунктом 3 розділу І Положення № 13 передбачено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Наслідком проведення розрахункових операцій без застосування РРО є застосування до суб`єкта господарювання за рішенням відповідних контролюючих органів фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 265/95.

В акті перевірки не заперечується наявність у платника в періоді, охопленому перевіркою, двох окремих РРО (по одному на кожен зал торгівельного приміщення), що були належним чином зареєстровані, опломбовані, фіскалізовані та приведені в експлуатаційний стан роботи.

При цьому, в додатку № 1 до акта перевірки внесено відомості про виторг лише з одного РРО платника із фіскальним номером та повністю проігноровані дані про виторг за 2020 рік із другого РРО ОСОБА_1 із фіскальним номером , що такою ж мірою використовувався платником для фіксації розрахункових операцій, як і перший із наведених РРО.

Враховуючи викладене, висновок контролюючого органу про проведення ОСОБА_1 розрахункових операцій у 2020 році на суму 158 609, 69 грн без застосування РРО є безпідставним, таким, що ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи, а відтак - таким, що спростовується фактом наявності у розпорядженні платника другого РРО та відповідних розрахункових документів до нього за період 2020 року.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, будучи суб`єктом владних повноважень, відповідач відзиву на позовну заяву не подав, належними й допустимими доказами правомірності своїх рішень та дій не обґрунтував, доводів позивача не спростував.

Згідно з приписами частини четвертої статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи з`ясовані обставини справи, беручи до уваги факт неподання відзиву без поважних причин (про такі причин суд не повідомлено), в цьому випадку відсутність відзиву на позовну заяву та невиконання вимог частини другої статті 77 КАС України суд розцінює як визнання відповідачем адміністративного позову.

Відтак, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в розмірі 3843 грн згідно платіжних інструкцій від 29.04.2024 згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено.

Отже, в силу приписів статті 139 КАС України сплачений судовий збір в розмірі 3843 грн підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 20.12.2023 №, від 20.12.2023 №, від 20.12.2023 №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.12.2023 №Ф-81113 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.12.2023 № .

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 843 (три тисячі вісімсот сорок три) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.