Справа № 320/44217/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року справа № 320/44217/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Клименка В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Федюк А.В.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Національної комісії зі стандартів державної мови (далі - відповідач, Комісія), в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ №79-к від 02.05.2024, підписаний Головою Національної комісії зі стандартів державної мови, з моменту про прийняття та оголошення рішення №138 від 01.05.2024 (витяг з протоколу засідання від 01.05.2024 №37 п.1) «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови» та поновити ОСОБА_1 на вказаній посаді;

- визнати дії членів та Голови Національної комісії зі стандартів державної мови, які призвели до ухвалення рішення про звільнення позивача з займаної посади та видачу Наказу №79-к 02.05.2024 - протиправними;

- стягнути з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 55138,60 грн. з відрахуванням загальнообов`язкових податків і зборів;

- стягнути з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь позивача понесені витрати у зв`язку з розглядом справи та підготовкою до її розгляду, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 50000,00 грн.

Позовну заяву разом із додатками позивачем направлено засобами поштового зв`язку 03.06.2024 згідно із штампом АТ «Укрпошта» на конверті (трекінг 014), в якому надійшов позов з додатками на адресу суду.

21.09.2024 позовну заяву зареєстровано відділом канцелярії суду в КП «Діловодство спеціалізованого суду» та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2024 справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що наказ №79-к від 02.05.2024 про оголошення рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №138 від 01.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови» є незаконним, виданим всупереч інтересам держави і суспільства та таким, що містить об`єктивну ознаку порушення трудового законодавства та трудових прав позивача, а дії членів, заступника та голови Комісії протиправними та належним чином необґрунтованими.

Позивач повідомив, що 29.04.2024 (за три доби до оголошення рішення про фактичне звільнення із займаної посади) позивачем було отримано від відповідача електронний лист-повідомлення №8/498-24, у якому містились відомості про зміну істотних умов праці в умовах воєнного стану, затвердження нової структури апарату Комісії та скорочення займаної позивачем посади - заступника керівника апарату Комісії. Позивач наголошує, що вказане повідомлення не містило пропозиції про наступне працевлаштування позивача, як працівника шляхом переведення на іншу посаду державної служби з урахуванням кваліфікації позивача. На переконання позивача, електронний лист-повідомлення №8/498-24 можна вважати нікчемним та складеним без дотримання вимог Кодексу законів про працю України, статті 9-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади», а саме що стосується порядку доведення до відома державного службовця інформації або документів, оскільки даний лист був направлений з порушенням встановленого законом строку (не пізніше ніж за два місяці).

Також, позивач вважає, що порушено процедуру припинення трудових відносин та, як наслідок, вивільнення позивача із займаної посади, оскільки наявна лише одностороння дія роботодавця, а волевиявлення позивача, як сторони трудового договору в даних діях не вбачається.

Окрім того, позивач зауважив, що він 18.04.2024 звертався до Національного агентства з питань запобігання корупції із заявою про ймовірне вчинення корупційного правопорушення головою Комісії ОСОБА_2 , що, на переконання позивача, стало причиною виникнення конфліктної ситуації та, як наслідок, слугувало підставою для його звільнення із займаної посади. Таким чином, позивач наполягає на порушенні його прав і гарантій як викривача корупційного правопорушення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовку справи до судового розгляду. Призначено підготовче засідання на 05.12.2024.

05.12.2024 представником позивача подано заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024, в якій просить розглядати справу №320/44217/24 в подальшому з урахуванням зміненого предмета позову відповідно до викладених позовних вимог, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №138 від 01.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Національної комісії зі стандартів державної мови №79-к від 02.05.2024 «Про оголошення рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 01.05.2024 № 138» (яким втому числі було оголошено рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 01.05.2024 №138 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови»;

- визнати протиправними дії Національної комісії зі стандартів державної мови, які призвели до ухвалення рішення №138 від 01.05.2024 та видачу наказу №79-к від 02.05.2024;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови;

- стягнути з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 53 857 грн. 76 коп. (станом на 03.06.2024 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 2 448 грн. 08 коп., які помноженні на 22 робочі дні) із відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів;

- стягнути з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь ОСОБА_1 понесені витрати у зв`язку з розглядом справи та підготовкою до її розгляду, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 50 000 грн. 00 коп.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із клопотанням представника відповідача на 19.12.2024.

11.12.2024 представником позивача подано клопотання про поновлення пропущеного строку, в якому останній просить суд:

- визнати причини пропуску строку поважними;

- поновити ОСОБА_1 та його представнику - адвокату Горбовому Володимиру Анатолійовичу пропущений строк на звернення до адміністративного суду з вимогою до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання протиправним та скасування рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №138 від 01.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови», пропущений з поважних причини.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із клопотанням представника відповідача на 16.01.2025.

19.12.2024 через підсистему «Електронний Суд» від представника позивача надійшла заява про доповнення, викладені у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024 та письмові пояснення.

Також 19.12.2024 через підсистему «Електронний Суд» від представника позивача повторно надійшла заява про поновлення процесуального строку, в якій останній просить суд:

- визнати причини пропуску строку поважними;

- поновити ОСОБА_1 та його представнику адвокату Горбовому Володимиру Анатолійовичу пропущений строк на звернення до адміністративного суду з вимогою до Національної комісії зі стандартів державної мови - про визнання протиправним та скасування рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №138 від 01.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови», пропущений з поважних причин.

07.01.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

15.01.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про долучення доказів.

15.01.2025 представником відповідача подано клопотання про виключення доказів, заперечення проти заяви позивача від 19.12.2024 про поновлення процесуального строку та проти заяви про зміну предмету позову, сформовані в підсистемі «Електронний Суд», заперечення проти додаткових пояснень у справі, сформованих представником позивача в системі «Електронний суд» 19.12.2024, а також проти письмових пояснень представника позивача від 19.12.2024.

16.01.2025 представником відповідача подано заперечення проти письмових пояснень, сформованих представником позивача в системі «Електронний суд» від 15.01.2025.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із тим, що судом не отримано відзиву відповідача на позовну заяву, до якого додано копію рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №138 від 01.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови», на 28.01.2025.

28.01.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач звернув увагу суду на те, що позовні вимоги не стосуються оскарження рішення Комісії від 01 травня 2024 року №138 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови», як індивідуального акта, яке стало підставою для видання наказу Комісії від 02 травня 2024 року №79-к, а отже, на переконання відповідача, позивач визнає вказане рішення та погоджується з ним.

Щодо призначення та звільнення позивача із займаної ним посади відповідач повідомив, що позивач відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», був призначений на посаду заступника керівника апарату Комісії з 15 вересня 2023 року на період дії воєнного стану в Україні до призначення на цю посаду переможця конкурсу або не пізніше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні (наказ Комісії від 13 вересня 2023 року №208-к).

Посада заступника керівника апарату Комісії належить до посад державної служби.

Відповідач зазначив, що штатна чисельність працівників не відповідала сумі кошторисних призначень, тому було необхідно змінити структуру Комісії, оптимізувавши її, зокрема через зменшення кількості керівних посад.

Окрім того, частина третя статті 6 Закону України «Про державну службу» передбачає, що кількість посад державної служби категорій «А» і «Б» в державному органі повинна становити не більше третини його штатної чисельності.

Вказане зумовило потребу змінити структуру Комісії, оптимізувавши її та зменшивши кількість керівних посад у межах призначених бюджетних асигнувань.

Рішення Комісії від 16 квітня 2024 року №109 «Про затвердження структури Національної комісії зі стандартів державної мови» погоджено Міністерством освіти і науки України, 19 квітня 2024 року повторна класифікація погоджена Національним агентством України з питань державної служби, новий штатний розпис погоджено Міністерством фінансів України (рішення Комісії від 16 квітня 2024 року №109, наказ Комісії від 19 квітня 2024 року №19-ос, лист Комісії від 25 квітня 2024 року №8/731/24, підтвердження, розміщене на офіційному вебсайті Національного агентства України з питань державної служби https://docs.google.com/spreadsheets/d/15olfGpwph2DN724tkGu4exi9vjRMYuEr/edit?gid=149055084#gid=149055084, лист Міністерства фінансів України від 30 квітня 2024 року №08040-16-10/13969, наказ Комісії від 02 травня 2024 року №21-oc).

Керуючись частиною другою статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у зв`язку зі зміною структури Комісії у 2024 році позивачу було надіслано повідомлення за №8/498-24 про відсутність займаної ним посади у зазначеній структурі та поінформовано про наявність вакантних посад у Комісії згідно із затвердженою структурою.

Відповідач посилається на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 24 квітня 2024 року №181 р/з, відповідно до якого державні службовці, призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не можуть бути переведені на інші посади державної служби.

Таким чином, зважаючи на положення абзацу другого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та особливості призначення на посаду (без конкурсу), на думку НАДС, державному службовцю немає можливості запропонувати іншу рівнозначну або нижчу посади державної служби, як того вимагає стаття 87 Закону України «Про державну службу».

Отже, ураховуючи зазначене вище, позивач не міг бути переведений на іншу посаду державної служби в Комісії, а лише звільнений із займаної посади заступника керівника апарату Комісії.

При звільненні позивачу була виплачена вихідна допомога в розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до Закону України «Про державну службу».

Щодо доводів позивача про наявність у нього статусу викривача відповідач повідомив, що на момент ухвалення Комісією рішення про звільнення позивача із займаної посади Комісія не володіла інформацією, підтвердженою належними доказами, про наявність у позивача статусу викривача. Статус викривача має бути підтверджений. Відповідач зауважив, що підтвердженням статусу не може бути саме повідомлення викривача.

Таким чином, Комісія повністю дотрималася вимог законодавства й жодним чином не порушила прав Позивача.

28.01.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що наведені у відзиві твердження не спростовують факт протиправності спірного наказу відповідача та доводи, наведені в позовній заяві.

У підготовче судове засідання 28.01.2025 з`явився позивач та його представник. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням поважних представників у відпустці.

Протокольною ухвалою суду від 28.01.2025 вирішено продовжити розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за наявною явкою, та визнано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не обґрунтованим.

У підготовчому судовому засіданні 28.01.2025 судом було долучено до матеріалів справи відзив та відповідь на відзив, які надійшли до суду та були зареєстровані судом 28.01.2025.

У підготовчому судовому засіданні 28.01.2025 представник позивача підтримав заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024, просив суд прийняти дану заяву до розгляду та розглядати справу з урахуванням вказаної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання копії ухвали суду - для надання відзиву на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024; встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024 для надання відповіді на відзив; встановлено відповідачу 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив на заяви про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024 для надання заперечень на відповідь на відзив на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024; задоволено заяву представника позивача від 19.12.2024 про поновлення процесуального строку; поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду з вимогою до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання протиправним та скасування рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №138 від 01.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови» та визнання протиправними дій Національної комісії зі стандартів державної мови, які призвели до ухвалення рішення №138 від 01.05.2024.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 відкладено підготовче судове засідання на 06.03.2025.

18.02.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024. Позивач зауважує, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на який посилається відповідач, не регулює питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а тому, в умовах воєнного стану залишаються чинними положення статті 87 Закону України «Про державну службу». Позивач зазначає, що право і повноваження відповідача щодо звільнення позивача не є предметом оскарження у вказаній адміністративній справі, а позовна заява ОСОБА_1 стосується виключно порушень відповідачем норм законодавства, які регламентують процедуру припинення державної служби за ініціативи суб`єкта призначення. Саме при звільненні позивача відповідачем не було дотримано правових норм, передбачених частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу», а саме: 1) не попереджено за 30 календарних днів у письмовій формі державного службовця про наступне звільнення; 2) не запропоновано іншу рівнозначну посаду.

06.03.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024, в якій відповідач наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог. Так, відповідач зазначив, що оскаржуване рішення №138 від 01 травня 2024 року є правомірним, оскільки Комісія мала право й повноваження звільняти позивача, зважаючи на ухвалене рішення Комісії від 16 квітня 2024 року №109 «Про затвердження структури Національної комісії зі стандартів державної мови», погоджене Міністерством освіти і науки України.

Комісія просить врахувати той факт, що позивач був звільнений з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців (частина перша статті 87 Закону України «Про державну службу»), а не у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідач посилається на те, що позивач був попереджений про наступне звільнення відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідач зауважує, що при звільненні Позивачу була виплачена вихідна допомога в розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до Закону України «Про державну службу». Таким чином, Комісія повністю дотрималася вимог законодавства й жодним чином не порушила прав Позивача.

На думку відповідача на переведення на іншу посаду Позивач не мав права.

Відповідач заперечував щодо стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 53857 грн 76 коп (станом на 03.06.2024 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 2 448 грн. 08 коп., які помножені на 22 робочі дні) із відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів, оскільки загалом не погоджується з його позовними вимогами.

Щодо стягнення з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь ОСОБА_1 понесених витрат у зв`язку з розглядом справи та підготовкою до її розгляду, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 50 000,00 грн відповідач зазначив, що вважає суму витрат необґрунтованою та непідтвердженою відповідними фінансовими документами та належними доказами.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 відкладено підготовче судове засідання на 13.03.2025.

06.03.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 01.04.2025.

У судовому засіданні 01.04.2025 представником відповідача заявлено клопотання про надання строку для підготовки відповіді на додаткові пояснення позивача, що були долучені до матеріалів справи у судовому засіданні 13.03.2025, а також клопотання про витребування доказів у справі.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотань відповідача, розпочато розгляд справи по суті, заслухано позивача та представника позивача, представника відповідача, оголошено перерву на стадії запитань позивача відповідачу, до 16.04.2025.

15.04.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про приєднання письмових доказів щодо розміру понесених судових витрат.

У судовому засіданні 16.04.2025 представником відповідача подано клопотання про долучення доказів.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 вирішено долучити до матеріалів справи подані сторонами докази, продовжено розгляд справи по суті зі стадії запитань позивача відповідачу, оголошено перерву до 08.05.2025.

У судовому засіданні 08.05.2025 судом закінчено з`ясування обставин по справ те перевірку їх доказами, проведено судові дебати, на стадії ухвалення судового рішення судом оголошено перерву до 19.05.2025.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представників відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

На підставі рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №335 від 12 вересня 2023 року «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови» головою комісії було видано наказ №208-к від 13.09.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови з 15 вересня 2023 року, за строковим призначенням на умовах, визначених статтею 10 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (зі змінами) з 01 грудня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», частин першої, четвертої та абзацу другого частини шостої статті 47 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», пункту 7, абзацу другого пункту 11 та пункту 12 Положення про Національну комісію зі стандартів державної мови, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 листопада 2019 року №911, з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року №179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій», від 05 квітня 2014 року №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», від 23 жовтня 2023 року №1109 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», від 29 грудня 2023 року №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», діючи в умовах введеного в Україні воєнного стану, Національна комісія зі стандартів державної мови на засіданні від 16 квітня 2024 року (протокол №30) ухвалила рішення №109 «Про затвердження Структури Національної комісії зі стандартів державної мови» (т.2, а.с.242-244).

Структура Комісія, затверджена рішенням Комісії №109 від 16.04.2024, погоджена Міністром освіти і науки 19.04.2024.

Рішенням Національної комісії зі стандартів державної мови №127 від 29.04.2024 затверджено Штатний розпис на 2024 рік Національної комісії зі стандартів державної мови. Вказаний Штатний розпис введено в дію наказом голови Комісії №21-ос від 02.05.2024 (т.3, а.с. 1-2).

Відповідно до нової структури та штатного розпису Комісії посада заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови відсутня.

Судом встановлено, що 29.04.2024 позивач отримав Повідомлення, датоване 29.04.2024 за підписом голови Комісії Юлії Чернобров, наступного змісту:

«Керуючись частиною другою статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» повідомляємо Вам про те, що у Структурі Національної комісії зі стандартів державної мови, затвердженій рішенням Національної комісії зі стандартів державної мови від 16 квітня 2024 року № 109, погодженій Міністром освіти і науки України 19 квітня 2024 року, відсутня посада, яку Ви обіймаєте.

Одночасно інформуємо про наявність у Структурі Національної комісії зі стандартів державної мови з 01.05.2024 року таких вакантних посад, а саме: керівника апарату - завідувача сектору лінгвістичного й організаційного забезпечення Національної комісії зі стандартів державної мови; головного спеціаліста сектору інформаційних технологій та цифрової трансформації; головного спеціаліста з питань внутрішнього контролю; головного спеціаліста з питань правового забезпечення; головного спеціаліста з питань управління персоналом; головного спеціаліста з питань мобілізації, цивільного захисту й охорони праці.» (т.3, а.с.3).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 47 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», частини третьої статті 5 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», абзацу четвертого пункту 11 Положення про Національну комісію зі стандартів державної мови, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 листопада 2019 року №911, абзацу першого пункту 12 Положення про апарат Національної комісії зі стандартів державної мови, затвердженого рішенням Національної комісії зі стандартів державної мови від 30 липня 2020 року №17, з урахуванням Структури Національної комісії зі стандартів державної мови, затвердженої рішенням Національної комісії зі стандартів державної мови від 16 квітня 2024 року №109, погодженої Міністром освіти і науки України 19 квітня 2024 року, та Штатного розпису на 2024 рік Національної комісії зі стандартів державної мови, затвердженого рішенням Національної комісії зі стандартів державної мови 29 квітня 2024 року №127, погодженого Міністерством фінансів України 30 квітня 2024 року, діючи в умовах введеного в Україні воєнного стану, Національна комісія зі стандартів державної мови на засіданні (протокол від 01 травня 2024 року №37) прийняла рішення №138 від 01.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови», яким звільнено ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови 02 травня 2024 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців (частина перша статті 87 Закону України «Про державну службу») (т.3, а.с.11-12).

На підставі вказаного рішення №138 від 01.05.2024 головою Комісії прийнято наказ №79-к від 02.05.2024 «Про оголошення рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 01 травня 2024 року №138», яким оголошено рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 01 травня 2024 року №138 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови».

Вважати 02 травня 2024 року датою звільнення ОСОБА_1 звільнено на посаді заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців з припиненням державної служби (т.3, а.с.9-10).

Виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат на підставі частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» та грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки.

Не погоджуючись з діями відповідача, правомірністю рішення №138 від 01.05.2024 та наказу №79-к від 02.05.2024, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання їх протиправними та скасування, поновлення на роботі, визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діє станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до статті 5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Спірні відносини стосуються припинення державної служби позивача за ініціативою відповідача у зв`язку зі скороченням посади державної служби, внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців Комісії.

Як уже зазначалось судом, оскаржуваним рішенням Комісії №138 від 01.05.2024 позивача звільнено із займаної посади 02.05.2024 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців (пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII).

На підставі вказаного рішення №138 від 01.05.2024 головою Комісії прийнято спірний наказ №79-к від 02.05.2024 «Про оголошення рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 01 травня 2024 року №138».

Щодо наявності у відповідача повноважень приймати оскаржувані рішення та наказ.

За змістом частини третьої статті 43 Закону України від 25.04.2019 №2704-VIII «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (далі - Закон №2704-VIII) Комісія є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через міністра, який очолює центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки (далі - міністр).

Частиною шостою статті 47 Закону №2704-VIII (у редакції, чинній на час попередження про наступне звільнення та видання оскаржуваного наказу) встановлено, що організаційне, інформаційно-довідкове та інше забезпечення діяльності Комісії здійснює її апарат.

Положення про апарат Комісії та його структуру, а також положення про самостійні структурні підрозділи апарату затверджуються Комісією. Гранична чисельність працівників апарату Комісії затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Голови Комісії.

Керівник апарату та його заступники призначаються та звільняються Комісією.

Наведені норми дають підстави дійти висновку про наявність повноважень у Комісії затверджувати структуру і штатну чисельність Комісії, зокрема й вносити відповідні зміни, а також наявність у голови Комісії, як керівника державної служби, повноважень видавати накази про припинення державної служби.

Судом встановлено, що передумовою для прийняття оскаржуваного рішення №138 від 01.05.2024 слугувало рішення Комісії від 16 квітня 2024 року №109 «Про затвердження структури Національної комісії зі стандартів державної мови», яке погоджене Міністерством освіти і науки України, повторна класифікація Комісії, яка погоджена 19 квітня 2024 року Національним агентством України з питань державної служби та новий штатний розпис Комісії, який погоджений Міністерством фінансів України, відповідно до яких скорочено займану позивачем посаду заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної служби.

Необхідність внесення змін до структури та штатного розпису зумовлена наступним.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» для Комісії на оплату праці було виділено 15385,1 грн. (додаток 3).

Станом на липень 2023 року в Комісії було 7 вакантних посад, кошти на які не були закладені в додатку 3 відповідно до пункту 14 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

На виконання пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 29 грудня 2023 року №1410 «Деякі питання скорочення чисельності працівників органів виконавчої влади».

Згідно з цією постановою гранична чисельність працівників Комісії не змінилася, тобто скорочення не відбулося, таким чином склалася ситуація, що фонд оплати праці в сумі 15385,1 грн мав забезпечити 29 працівників Комісії, хоча був розрахований на фактичну чисельність у 22 працівники відповідно до пункту 14 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

Комісія провела класифікацію посад з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2023 року №1109 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» та листа Національного агентства України з питань державної служби від 25 жовтня 2023 року №130/92.2/22-23.

Відповідно до структури, яка діяла від 2022 року (рішення Комісії від 15 липня 2022 року №196 «Про затвердження структури Апарату Національної комісії зі стандартів державної мови»), було видано наказ Комісії від 30 жовтня 2023 року №65-ос «Про проведення класифікації посад державної служби в Національній комісії зі стандартів державної мови в умовах воєнного стану».

За результатами класифікації посад Комісія направила лист від 07 листопада 2023 року №8/1550/23 до Національного агентства України з питань державної служби про надання результатів класифікації посад державної служби в Комісії.

З урахуванням листа Міністерства фінансів України від 22 листопада 2023 року №08040-11-5/32184, листа Національного агентства України з питань державної служби від 26 грудня 2023 року №150/92.2/22-23, постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», листа Комісії від 03 січня 2024 року №3/35/24 до Національного агентства України з питань державної служби про доопрацювання результатів класифікації посад державної служби в Національній комісії зі стандартів державної мови, листа Міністерства фінансів України від 04 січня 2024 року №08010-05-5/325, наказу Комісії від 11 січня 2024 року №1-ос «Про проведення повторної класифікації посад державної служби в Національній комісії зі стандартів державної мови в умовах воєнного стану» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2023 року №1109 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», листа Національного агентства України з питань державної служби від 26 грудня 2023 року №150/92.2/22-23 та з метою підготовки до впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад державної служби було направлено лист Комісії від 15 січня 2024 року №8/80/24 до Національного агентства України з питань державної служби про надання результатів повторної класифікації посад державної служби в Національній комісії зі стандартів державної мови.

Листом Національного агентства України з питань державної служби від 25 січня 2024 року №1236/92-24 було повідомлено про доопрацювання відомостей щодо посади керівника апарату та його заступника.

Після чого був виданий наказ Комісії від 25 січня 2024 року №3-ос «Про проведення повторної класифікації посад державної служби в Національній комісії зі стандартів державної мови в умовах воєнного стану» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2023 року №1109 «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році», листа Національного агентства України з питань державної служби від 25 січня 2024 року №1236/92-24 та з метою підготовки до впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад державної служби.

Листом Комісії від 26 січня 2024 року №8/147/24 до Національного агентства України з питань державної служби було направлено нові відомості щодо результатів повторної класифікації посад державної служби в Національній комісії зі стандартів державної мови. Ця класифікація була погоджена. З її урахуванням був затверджений кошторис і штатний розпис Комісії на 2024 рік, погоджений Міністерством фінансів України.

Враховуючи затверджений фонд оплати праці в сумі 15385,1 грн., класифікація посад згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» здійснювалась відповідно до кошторисних призначень на 2024 рік.

Штатна чисельність працівників не відповідала сумі кошторисних призначень, тому було необхідно змінити структуру Комісії, оптимізувавши її, зокрема через зменшення кількості керівних посад.

Відповідач зазначив, що ще з 2023 року на вакантні посади членів Комісії, головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Комісії, завідувача сектору юридичного забезпечення Комісії, завідувача сектору управління персоналом Комісії та інші проводилася спеціальна перевірка осіб на заміщення вище наведених вакантних посад.

Частина третя статті 6 Закону України «Про державну службу» передбачає, що кількість посад державної служби категорій «А» і «Б» в державному органі повинна становити не більше третини його штатної чисельності.

Усе це зумовило потребу змінити структуру Комісії, оптимізувавши її та зменшивши кількість керівних посад у межах призначених бюджетних асигнувань.

Рішення Комісії від 16 квітня 2024 року №109 «Про затвердження структури Національної комісії зі стандартів державної мови» погоджено Міністерством освіти і науки України, 19 квітня 2024 року повторна класифікація погоджена Національним агентством України з питань державної служби, новий штатний розпис на 2024 рік погоджено Міністерством фінансів України.

Суд враховує твердження відповідача про наявність достатнього обґрунтування необхідності внесення відповідних змін до структури Комісії.

Водночас, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбулося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц (провадження №61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі №696/985/15-ц (провадження №61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі №297/868/18 (провадження №61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі №373/2133/17 (провадження №61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами представника відповідача про наявність повноважень у членів Комісії приймати рішення №109 від 16.04.2024 та наказ №79-к від 02.05.2024, а тому позовна вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача, які призвели до ухвалення спірного рішення №138 від 01.05.2024 та видачу наказу №79-к від 02.05.2024 не підлягає задоволенню.

Окрім того, дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відтак, за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнане судом протиправним, суд зазначає, що оскаржувані бездіяльність або дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку - прийнято рішення №138 від 01.05.2024 та наказ №79-к від 02.05.2024.

Щодо порушення прав та гарантій позивача як викривача корупційного правопорушення.

Позивач, як на підставу звернення до суду, посилається на те, що звільнення його з роботи пов`язане з переслідуванням його, як викривача, та наявного конфлікту з керівництвом Комісії.

Викривач набуває свого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону України від 14.10.2014 №1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон №1700-VII) іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата. З моменту набуття особою статусу викривача останній здобуває імунітет, суть якого розкрито в частині третій статті 53 названого Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року у справі №815/2074/18, від 11 червня 2020 року у справі №816/1874/17, від 29 жовтня 2020 року у справі №826/3388/18, від 11 лютого 2021 року у справі №260/26/19, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі №520/21140/18, від 06 жовтня 2021 року у справі №361/8080/18, від 09 листопада 2022 року у справі №761/33182/20

Таким чином, при розгляді даного питання суду слід встановити, чи є позивач викривачем у розмінні вимог Закону №1700-VII та чи пов`язане його звільнення з поданням ним повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі №947/3424/21 (провадження №61-9058св22) зазначено, що відповідно до частин першої та четвертої статті 53-4 Закону №1700-VII викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше. Викривачу, його близьким особам, права яких порушені всупереч положенням частин першої-третьої цієї статті, гарантується поновлення їх порушених прав.

Викривач набуває свого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону №1700-VII іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата.

З моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває імунітет, суть якого розкрито в частині третій статті 53 Закону №1700-VII. Відповідно до положень зазначеної норми особа або член її сім`ї не може бути звільнена у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог Закону №1700-VII іншою особою. Водночас такий імунітет не є абсолютним і має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону №1700-VII іншою особою. Наступною обставиною, що свідчить про наявність у викривача імунітету, є те, що ним повинно бути повідомлено про порушення саме Закону №1700-VII, а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження. Ще одним обов`язковим елементом, за наявності якого особа отримує імунітет викривача, є застосування до нього, негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним. Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону №1700-VII іншою особою може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено. Перевірка наявності чи відсутності наведених обставин дає змогу стверджувати про відсутність чи наявність причинного зв`язку між виданням спірного наказу із діяльністю позивача, як викривача.

Як встановлено судом із матеріалів справи 16.04.2024 внутрішніми каналами зв`язку ОСОБА_1 було направлено два повідомлення на електронну пошту antycor.mova.gov.ua про можливі факти пов`язаних з корупцією правопорушень голови Комісії ОСОБА_2 , які 18.04.2024 внесені до Єдиного порталу повідомлень викривачів НАЗК за унікальними ідентифікаторами повідомлень СВС3, АВС0.

17.04.2024 внутрішніми каналами зв`язку ОСОБА_1 було направлено повідомлення на електронну пошту antycor.mova.gov.ua про можливий факт, пов`язаний з корупцією правопорушень голови Комісії ОСОБА_2 , яке 18.04.2024 внесено до Єдиного порталу повідомлень викривачів НАЗК за унікальним ідентифікатором повідомлень ВАС3.

Таким чином, ОСОБА_1 набув статусу викривача в розумінні Закону №1700-VII з моменту повідомлення про корупційне правопорушення, а саме з 16.04.2024.

Суд враховує, що відповідно до абзацу третього частини другої статті 77 КАС України, у справах щодо застосування суб`єктом владних повноважень чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців (пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII).

Суд зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що звільнення Комісією позивача у зв`язку із зміною структури та штату працівників носило вибірковий характер і не застосовувалося би до інших працівників внаслідок таких змін та/або до позивача у подібних ситуаціях раніше.

Окрім того, суд враховує, що відповідачу не було відомо про факт наявності у позивача статусу викривача корупційного правопорушення на момент прийняття відповідачем рішення №109 від 16.04.2024 «Про затвердження структури Національної комісії зі стандартів державної мови», відповідно до якого посаду заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови, яку обіймав позивач, було скорочено.

Тобто з встановлених у справі обставин і досліджених доказів вбачається, що звільнення позивача не пов`язано із повідомленням ним про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між таким повідомленням та звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.

Таким чином, вищенаведеним спростовуються аргументи позивача відносно його звільнення як негативного заходу впливу на викривача відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».

Щодо порядку звільнення позивача із займаної посади.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №889-VIII посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

За визначенням пункту 6 частини першої статті 2 Закону №889-VIII рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

За результатами системного аналізу положень частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суд приходить до висновку, що при звільненні державного службовця на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII: державного службовця попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів про звільнення; одночасно з попередженням про звільнення державному службовцю пропонується інша рівнозначна посада державної служби або, як виняток, нижча посада державної служби, і лише у випадку відсутньої можливості запропонувати відповідні посади чи у разі відмови від запропонованих посад, законом надається можливість звільнити державного службовця.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при зміні в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації юридичної особи, є обов`язок роботодавця чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2023 року у справі №199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі №210/6543/21, від 06 травня 2020 року у справі №487/2191/17, Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №525/983/21, від 24 червня 2020 року у справі №742/1209/18, Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №466/7604/17).

Судом установлено, що Комісія повідомленням від 29.04.2024 за підписом голови ОСОБА_3 , попередила позивача про відсутність займаної ним посади у затвердженій структурі Комісії та одночасно проінформувала позивача про наявність наступних вакантних посад: керівника апарату - завідувача сектору лінгвістичного й організаційного забезпечення Національної комісії зі стандартів державної мови; головного спеціаліста сектору інформаційних технологій та цифрової трансформації; головного спеціаліста з питань внутрішнього контролю; головного спеціаліста з питань правового забезпечення; головного спеціаліста з питань управління персоналом; головного спеціаліста з питань мобілізації, цивільного захисту й охорони праці.

Водночас, відповідач наполягав на тому, що державні службовці, призначені на посади державної служби відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII) в редакції Закону України від 12.05.2022 №2259-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період воєнного стану» (набрав чинності 20.05.2022) (далі - Закон №2259-IX) не можуть бути переведені на інші посади державної служби суд зазначає наступне.

Так, згідно з підпунктом 3 пункту 10 розділу І Закону №2259-IX статтю 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» викладено в новій редакції, зокрема доповнено частиною п`ятою:

« 5. У період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Дія цієї частини не застосовується при призначенні на посади державної служби, за якими спеціальним законом встановлено порядок виконання обов`язків у разі відсутності керівника державного органу (у тому числі у разі припинення його повноважень чи звільнення з посади), крім випадків, якщо встановлений спеціальним законом порядок неможливо застосувати через відсутність осіб, на яких може бути покладено виконання обов`язків керівника державного органу.».

Як уже зазначалось судом, на підставі рішення Національної комісії зі стандартів державної мови №335 від 12 вересня 2023 року «Про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови» головою комісії було видано наказ №208-к від 13.09.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови з 15 вересня 2023 року, за строковим призначенням на умовах, визначених статтею 10 Закону №389-VIII.

Представники відповідача пояснили, що відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 10 Закону №389-VIII (в редакції Закону №2259-IX) позивач не міг бути переведений на іншу посаду, оскільки призначений на посаду заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови, яку скорочено, без конкурсу.

На підтвердження своєї позиції представником відповідача наведено роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 24.04.2024 №181-р/з, відповідно до якого Законом №389-VIII не врегульовано порядок вивільнення державних службовців, призначених на посади відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 цього Закону, за ініціативою суб`єкта призначення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.

Надаючи тлумачення статті 10 Закону №389-VIII, НАДС дійшло висновку, що державний службовець, який призначений на посаду державної служби строково відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 цього Закону, не може бути переведений на інші посади державної служби. Таке правове регулювання розцінене НАДС як прогалина. На підставі листа Міністерства юстиції України від 30.01.2009 №Н-35267-18 та зважаючи на положення абзацу другого частини п`ятої статті 10 Закону №389-VIII щодо особливостей призначення на посаду (без конкурсу), НАДС дійшло висновку, що державному службовцю немає можливості запропонувати іншу рівнозначну або нижчу посади державної служби, як того вимагає стаття 87 Закону №889-VIII. У такому разі, враховуючи положення абзацу третього частини третьої статті 87 цього Закону державний службовець звільняється з займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону. Такий державний службовець може бути знову призначений на посаду державної служби відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону №389-VIII.

На думку суду, помилковими є доводи представника відповідача та роз`яснення НАДС від 24.04.2024 №181-р/з щодо неможливості пропонування вакантних посад та наступного переведення державного службовця, призначеного на посаду без конкурсу, на вакантну посаду у випадку попередження про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої 87 Закону №889-VIII через скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Основним аргументом відповідача щодо неможливості переведення позивача на вакантну посаду визначено положення абзацу другого частини п`ятої статті 10 Закону №389-VIII (в редакції Закону №2259-IX), відповідно до якого державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

За змістом абзацу першого частини п`ятої статті 10 цього Закону, в період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, а також за наявності у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Статтею 41 Закону №889-VIII передбачено підстави та процедуру переведення державних службовців, за частиною першою якої державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення (пункт 1); на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець (пункт 2). При цьому цією частиною встановлено, що державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Суд вважає, що переведення державного службовця (за його згодою) на запропоновані рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей на підставі частини третьої статті 87 Закону №889-VIII має суттєві відмінності від процедури переведення за статтею 41 цього Закону.

Перш за все необхідно зазначити, що пропозиція вакантних посад за статтею 87 Закону №889-VIII зумовлена скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців. Наслідком непропонування вакантних посад або відмови обійняти одну з таких є припинення державної служби. Натомість наслідком відмови від переведення за статтею 41 зазначеного Закону є продовження проходження державної служби на займаній посаді. Крім того, статтею 87 Закону №889-VIII встановлено врахування переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Іншими словами, стаття 87 Закону №889-VIII, якою визначені підстави припинення державної служби з ініціативи суб`єкта призначення, крім іншого, передбачає гарантії державного службовця з метою уникнення його звільнення, коли є можливість залишити такого державного службовця на посаді в інтересах державної служби: в разі наявності вакантних посад; наявності в державного службовця відповідної професійної підготовки та професійних компетентностей, з урахуванням переважного права на залишення на роботі; надання згоди державним службовцем на обіймання запропонованої вакантної посади. В свою чергу стаття 41 Закону №889-VIII надає можливість державному службовцю в інтересах державної служби та з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей скористатись правом бути переведеним без обов`язкового проведення конкурсу на іншу посаду державної служби.

Згідно з преамбулою Закону №389-VIII цим Законом визначено зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

Назва статті 10 цього Закону: «Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану» та зміст абзацу першого частини п`ятої цієї статті дають підстави дійти висновку, що метою прийняття осіб на посади державної служби без конкурсу є недопущення припинення повноважень органів державної влади, в тому числі забезпечення належного виконання покладених на такі органи завдань під час воєнного стану.

Отже, доводи представника відповідача про те, що абзацом другим частини п`ятої статті 10 Закону №389-VIII заборонено переведення в разі припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не відповідає меті статті 10 цього Закону, зокрема її частині п`ятій, якою передбачено призначення на посаду державної служби без конкурсу для забезпечення належного функціонування державного органу. В спірному випадку позивач був призначений на посаду заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови без конкурсу та через зміни в структурі Комісії попереджений про наступне звільнення з ініціативи суб`єкта призначення. Застосування частини п`ятої статті 10 Закону №389-VIII, за висновком суду, не лише не відповідає меті запровадження призначення державних службовців без конкурсу для недопущення припинення повноважень органів державної влади в умовах воєнного стану, а також встановлення гарантій державних службовців, передбачених статтею 87 Закону №889-VIII в частині пропонування вакантних посад, застосування переважного права на залишення на роботі, бути переведеним на вакантну посаду.

На думку суду, помилковими є доводи НАДС в роз`ясненні від 24.04.2024 №181-р/з щодо прогалини в Законі №389-VIII в зв`язку з тим, що цим Законом не передбачено особливостей звільнення чи переведення державних службовців, які були призначені на посади без конкурсу, в разі застосування до них пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, оскільки такі відносини чітко врегульовані цією нормою.

В свою чергу, як вже зазначалось судом, Закон №389-VIII визначає правові засади діяльності органів державної влади в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина. Особливість призначення на посади державної служби без конкурсу та переведення таких державних службовців встановлена статтею 10 Закону №389-VIII. Та обставина, що положення абзацу другого частини п`ятої статті 10 зазначеного Закону не є достатньо чітким не може бути підставою для твердження про наявність прогалини. В такому випадку правозастосовному органу необхідно надати тлумачення наведеній нормі, врахувавши мету запровадження відповідного правового регулювання, наявність іншої норми в спеціальному законі, якою врегульовано спірні відносини, чи дійсно законодавець відступив чи мав намір відступити від своїх зобов`язань унаслідок запровадження воєнного стану та наскільки очевидними є такі наміри. Лише в такому випадку застосування норм законів можна вважати передбачуваними в спірних відносинах.

Суд дійшов висновку про помилковість тлумачення відповідачем та НАДС статті 87 Закону №889-VIII, абзацу другого частини п`ятої статті 10 Закону №389-VIII, позаяк зі змісту наведеної норми не вбачається, що законодавець мав намір відступити від зобов`язань, передбачених частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII.

З огляду на це, помилковими є твердження представника відповідача про неможливість застосування вказаної норми в частині переведення на вакантну посаду державного службовця через її суперечність абзацу другому частини п`ятої статті 10 Закону №889-VIII.

Абзацом другим статті 28 цього Закону передбачено, що нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Суд констатував, що стаття 87 Закону №889-VIII в зазначеній частині не суперечить абзацу другому частини п`ятої статті 10 Закону №389-VIII.

Суд зауважує, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей з урахуванням переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, є обов`язком суб`єкта призначення або керівника державної служби.

Така правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 580/7962/21.

Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2023 року по справі №140/9066/21 визнав застосовною до правовідносин про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, після внесення змін до частини третьої статті 87 цього Закону, правову позицію, неодноразово висловлену Верховним Судом, зокрема у постановах від 25 липня 2019 року у справі №807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі №813/1715/16 та інших, за якою, обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Також, у постановах від 21 грудня 2023 року у справі №140/8173/22, від 05 квітня 2023 року у справі №640/12871/21 та від 12 квітня 2023 року у справі №340/1791/22 Верховний Суд дійшов висновку про те, що у випадку звільнення державного службовця в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженому про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Як вбачається з матеріалів справи, хоча одночасно із попередженням про скорочення посади позивачу повідомлено перелік вакантних посад в структурі Комісії, проте фактично позивачу запропонований новий прийом на роботу у новостворених підрозділах на загальних підставах разом з усіма бажаючими особами, оскільки відповідач не вбачав за можливе здійснити переведення позивача на іншу рівнозначну посаду або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №303/798/17, про те, що законодавством про працю не передбачено чіткої форми повідомлення працівника про наступне звільнення та пропозиції працівнику іншої рівнозначної посади або, як виняток, нижчої посади.

Проте, суд зазначає, що метою персонального попередження про наступне вивільнення з одночасною пропозицією іншої роботи є надання працівникові можливості завчасно визначитися з майбутнім працевлаштуванням на цьому підприємстві або підшукати собі іншу роботу (постанова ВС від 22.12.2021 у справі №303/798/17).

На переконання суду, вказане повідомлення позивача про наявність вакантних посад, не є належним дотриманням відповідачем вимог частини третьої статті 87 Закону №889-VIII в частині пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Окрім того, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, позивач отримав повідомлення про скорочення займаної ним посади 29.04.2024 та в силу вимог частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, останній підлягав звільненню із займаної посади 29.05.2024.

Натомість, як вбачається із спірного рішення №138 від 01.05.2024 та наказу №79-к від 02.05.2024, позивача звільнено із займаної ним посади 02.05.2024.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач порушив визначену частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII гарантію працівника на право бути належним чином повідомленим про його наступне звільнення з роботи.

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на Закон України від 15.03.2022 №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон №2136-IX) як на підставу заперечень, позаяк цим Законом не передбачено особливостей звільнення державних службовців з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.

Стаття 3 Закону №2136-IX, на яку посилається відповідач, регулює особливості переведення та зміни істотних умов праці в умовах воєнного часу, та частина друга вказаної статті передбачає, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Суд зауважує на відмінності понять «зміна істотних умов праці» та «скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців».

Так, з аналізу положень статті 32 КЗпП України зміна істотних умов праці допускається при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою та до такої зміни належить, зокрема, зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших.

В розумінні Закону №889-VIII зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Незгода працівника із запровадженими змінами істотних умов праці є окремою підставою для звільнення працівника із займаної ним посади.

Таким чином, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців не віднесено до обставин, з якими законодавець пов`язує зміну істотних умов праці.

Суд зауважує, що стаття 3 Закону №2136-IX не регулює перебіг строків повідомлення працівника про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII та не зупиняє дію вказаної норми.

Таким чином, у спірному випадку відповідач зобов`язаний був дотримуватись порядку припинення державної служби, передбаченого частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII, а саме: попередити позивача про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів та запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

При цьому, державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем не дотримано обов`язок щодо попередження позивача про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів та не запропоновано належним чином позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Недотримання зазначених вимог є достатньою підставою для висновку про протиправність рішення №138 від 01.05.2024 та прийнятого на його підставі наказу №79-к від 02.05.2024 про звільнення позивача із займаної ним посади, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним цього рішення та наказу та їх скасування.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його саме на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2020 року у справі №809/378/17.

Верховний Суд України в постанові від 16 жовтня 2012 року у справі № 21-267а12 дійшов висновку, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

З огляду на висновок суду про протиправність звільнення позивача 02.05.2024 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови на підставі оскаржуваного рішення №138 від 01.05.2024 та наказу №79-к від 02.05.2024, останній підлягає поновленню на посаді, з якої його було звільнено з 03 травня 2024 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення.

Щодо стягнення з Комісії середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно із частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Згідно з підпунктом «з» пункту 1 Порядку №100 цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до положень пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 3 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Отже, справляння і сплата податку на доходи фізичних осіб та військового збору є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд повинен визначати зазначену суму без утримання цього податку та збору, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц.

Враховуючи вищевказані норми та приймаючи до уваги те, що позивача було звільнено з посади 02.05.2024, при обчисленні середньоденної заробітної плати слід враховувати заробітну плату за два місяці, що передують звільненню.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про зарплату ОСОБА_1 , середньоденна зарплата позивача складає 2448 грн. 08 коп (105 267,40 / (21+22)) ,а середньомісячна заробітна плата - 52 633 грн.72 коп. (2448,08 * ((21+22)/2)).

Отже, з урахуванням вказаної довідки, середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 2448 грн. 08 коп.

Період вимушеного прогулу позивача складає 272 робочі дні та обраховується починаючи з першого дня після звільнення - з 03 травня 2024 року по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто по 19 травня 2025 року включно.

Судом здійснено розрахунок з урахуванням того, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої-п`ятої статті 67 та статей71, 73, 78-1 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.

З врахуванням викладеного, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, дорівнює 665 877,76 грн. (2448,08 грн (середньоденний розмір заробітної плати) * 272 (кількість днів вимушеного прогулу).

При цьому сума обов`язкових податків і зборів підлягає нарахуванню та утриманню під час виконання судового рішення.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.05.2024 по 19.05.2025 у розмірі 665 877,76 грн. (2448,08 грн. х 272 дні).

Відповідно до положень статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання рішення суду в частині:

- поновлення позивача на посаді заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови з 03.05.2024;

- стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 52 633,72 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Що ж стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, суд відмічає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Горбовим Володимиром Анатолійовичем укладено Договір про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 29.04.2024 (далі - договір), відповідно до якого адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з наведеним договором за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 01.05.2025 до договору від 29.04.2024 сторони домовилися доповнити розділ 3 «Оплата доручення та порядок розрахунків» Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) наступним пунктом: «п.3.4. Замовник зобов`язується виплатити Виконавцю винагороду (гонорар) в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисячі) гривень 00 копійок, частину з яких (1/3), а саме 50 000,00 грн. під час оформлення та підписання Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 29.04.2024, а ще частину (2/3), а саме 100 000 грн. після винесення рішення Київським окружним адміністративним судом у справі № 320/44217/24 за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання незаконним та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу».

Актом виконаних робіт (наданих-отриманих послуг) до Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 01.04.2025 сторони погодили належне виконання адвокатом Горбовим В.А. умов договору та прийняття ОСОБА_1 наступних послуг:

1) Зустрічі, консультація клієнта, узгодження правової позиції з урахуванням судової практики, оформлення повноважень - 4 години - 6 056,00 грн.;

2) збip доказів: підготовка, ксерокопіювання, отримання письмових документів, доказів, збір інформації щодо предмета позову, збір інформації щодо сторін у справі, витребування, вивчення, аналіз документів - 5 годин - 7 570,00 грн.;

3) Ознайомлення із матеріалами, наданими позивачем, аналіз документів - 1 година - 1 514,00 грн.;

4) Підготовка, оформлення/вручення позовної заяви із додатками - 5 годин - 7 570,00 грн.;

5) Отримання відзиву НКСДМ на позов разом з додатками та ознайомлення (аналіз, вивчення) з ними від 19.11.2024 - 2 години - 3 028,00 грн.;

6) Підготовка, оформлення/вручення відповіді на відзив 27.11.2024 (на позовну заяву із додатками, направлення відповідачу та до суду - 8 години - 12 112,00 грн.;

7) Підготовка, оформлення та направлення відповіді на відзив від 27.11.2024 (на позовну заяву із додатками), направлення відповідачу та до суду через ЄСІТС «Електронний суд» - 2 години - 3 028,00 грн.;

8) Підготовка, оформлення заяви від 05.12.2024 про зміну предмета позову, направлення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» відповідачу та до суду - 2 години - 3 028,00 грн.;

9) Підготовка, оформлення та направлення заяви від 05.12.2024 про зміну предмета позову, направлення 19.12.2024 відповідачу та до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» - 1 година - 1 514,00 грн.;

10) Підготовка, оформлення - заяви про поновлення пропущеного строку від 11.12.2024, направлення відповідачу та до суду - 2 години - 3 028,00 грн.;

11) Клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та внесення відомостей до АСДС - 1 година - 1 514,00 грн.;

12) Отримання заперечень на відповідь на відзив на позов від 09.12.2024 разом з додатками та ознайомлення з ними 2 години - 3 028,00 грн.;

13) Підготовка, оформлення письмових пояснень (в тому числі на заперечення відповідача), направлення відповідачу та до суду - 4 години - 6 056,00 грн.;

14) Отримання 23.12.2024 у відділенні АТ «Укрпошта» клопотання відповідача від 17.12.2024 про відкладення розгляду справи - 1 година - 1 514,00 грн.;

15) Підготовка, оформлення додаткових письмових пояснень щодо тверджень та міркувань відповідача, викладених у відзиві на позовну заяві від 19.11.2024 та запереченнях на відповідь на відзив відповідача від 09.12.2024, направлення через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» - 4 години - 6 056,00 грн.;

16) Підготовка, оформлення додаткових письмових пояснень (щодо донорської здачі крові), направлення через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» - 2 години - 3 028,00 грн.;

17) Підготовка, оформлення клопотання про долучення доказів від 15.01.2025 разом з додатками, направлення через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» - 1 година - 1 514,00 грн.;

18) Отримання 19.01.2025 у відділенні АТ «Укрпошта»: B системі Електронний суд 1) заперечень проти заяви про поновлення процесуального строку, сформованої представником позивача в системі «Електронний суд 2) клопотання про виключення з числа доказів з додатками; 3) заперечень проти заяви про зміну предмета позову, сформованої представником позивача в системі «Електронний суд» 19.12.2024, а також проти заяви про зміну предмета позову від 05.12.2024; 4) заперечень проти додаткових пояснень у справі, сформованих представником позивача в системі «Електронний суд» 19.12.2024, а також проти письмових пояснень представника позивача від 19.12.2024; 5) заперечень проти письмових пояснень (щодо донорської здачі крові), сформованих представником позивача у системі «Електронний суд» 15:05.2025; 6) заперечень проти додаткових письмових пояснень щодо тверджень та міркувань відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву від 19.11.2024 та запереченнях на відповідь на відзив відповідача від 09.12.2024 сформованих представником позивача у системі «Електронний суд» 15.05.2025; ознайомлення з вказаними клопотаннями та запереченнями - 5 годин - 7 570,00 грн.;

19) Отримання 04.02.2025 у відділенні АТ «Укрпошта» клопотання від 28.01.2025 про відкладення розгляду справи разом з додатками, та ознайомлення з ним - 1 година - 1 514,00 грн.;

20) Отримання 14.02.2025 у відділенні АТ «Укрпошта» відзиву на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предметі позову від 19.12.2024, відкриття конверту, перевірка додатків та складення акту фіксації порушень №04071.05.9001 від 14.02.2025 про нестачу додатків - 1 година - 1 514,00 грн.;

21) Ознайомлення з відзивом на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2024 з урахуванням доповнень, викладених у заяві про зміну предметі позову від 19.12.2024 - 1 година - 1 514,00 грн.;

22) Підготовка, оформлення відповіді на відзив (на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2025 з урахуванням доповнень викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024, направлення через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» - 4 години - 6 056,00 грн.;

23) Отримання 27.02.2025 у відділенні АТ «Укрпошта» заперечень на відповідь на відзив на заяву про зміну предмета позову від 05.12.2025 з урахуванням доповнень викладених у заяві про зміну предмета позову від 19.12.2024, а також ознайомлення даними документами - 2 години - 3 028,00 грн.;

24) Участь адвоката під час розгляду справи в судових засіданнях (з урахуванням доїзду (прибуття) до суду, очікування та участі в судовому засіданні та повернення з судового засідання до місця здійснення діяльності адвоката) 9 годин (05.12.2024, 19.12.2024, 16.01.2025, 28.01.2025, 06.03.2025 тa 13.03.2025) - 13 626,00 грн.;

25) Витрати на ксерокопіювання документів/додатків та оплату поштових відправлень - 4 000,00 грн.;

26) Підготовка адвокатського запиту №194 від 11.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - 3 028,00 грн.;

27) Підготовка адвокатського запиту №195 від 11.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - 3 028,00 грн.;

28) Підготовка адвокатського запиту №196 від 11.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - 3 028,00 грн.;

29) Підготовка адвокатського запиту №197 від 11.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

30) Підготовка адвокатського запиту №204 від 12.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

31) Підготовка адвокатського запиту №205 від 12.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

32) Підготовка адвокатського запиту №218 від 30.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

33) Підготовка адвокатського запиту №219 від 30.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

34) Підготовка адвокатського запиту №220 від 30.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

35) Підготовка адвокатського запиту №221 від 30.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

36) Підготовка адвокатського запиту №222 від 30.12.2024, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

37) Підготовка адвокатського запиту №2 від 15.01.2025, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

38) Підготовка адвокатського запиту №3 від 15.01.2025, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

39) Підготовка адвокатського запиту №4 від 04.02.2025, виготовлення додатків та направлення запиту з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 2 години - - 3 028,00 грн.;

40) Підготовка заяви від 24.12.2024 про долучення до адвокатського запиту №195 від 11.12.2024 платіжної інструкції № 0.0..1 та направлення заяви з додатками електронною поштою та засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - 1 години - 1 514,00 грн.;

41) Отримання у відділенні АТ «Укрпошта» відповідей на адвокатських запити та листів про продовження строку на надання відповідей на запити у загальній кількості 20 шт., ознайомлення з вказаними листами та відповідями - 10 годин - 30 280,00 грн.

Всього - 184 166,00 грн.

Позивач 29.04.2024 під час підписання Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) оплатив 50 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 29.04.2024.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи щодо співмірності витрат, заявлених до стягнення, що були понесені позивачем на правничу допомогу, представник відповідача вказує на те, що вказана сума витрат є необґрунтованою та непідтвердженою відповідними фінансовими документами, а вартість годин роботи представника позивача є надмірною та необґрунтованою.

У пункті 269 Рішення у справі «East/WestAllianceLimited проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 справі №520/6658/21).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи складність справи, предмет спору та значення справи для сторін, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на заперечення представника відповідача щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 184 166,00 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки послуги щодо зустрічі, консультація клієнта, узгодження правової позиції, отримання та аналіз документів відповідача охоплюється загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання процесуальних документів і подання їх до суду. При цьому, суд зазначає, що сторони несуть витрати на професійну правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою.

Таким чином, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

У судовому засіданні 19.05.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення виготовлено 27.05.2025.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 01.05.2024 № 138 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови».

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Національної комісії зі стандартів державної мови від 02.05.2024 № 79-к «Про оголошення рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 01.05.2024 № 138».

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови з 03.05.2024.

5. Cтягнути з Національної комісії зі стандартів державної мови (ідентифікаційний код 43510755, місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Берестейський, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 665 877,76 грн. (шістсот шістдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят сім гривень 76 копійок) без урахування обов`язкових податків та зборів.

6. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

7. Cтягнути з Національної комісії зі стандартів державної мови (ідентифікаційний код 43510755, місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Берестейський, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

8. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови з 03.05.2024.

9. Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 52 633,72 грн. (п`ятдесят дві тисячі шістсот тридцять три гривні 72 копійки) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.