Справа № 200/3689/25
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 травня 2025 року Справа №200/3689/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Волгіна Н.П., дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в не нарахуванні та не виплаті позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2022 року по 17 травня 2023 року (включно);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців з 18 листопада 2022 року по 17 травня 2023 року (включно);

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців з 18 листопада 2022 року по 17 травня 2023 року (включно) із відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року повернуто позовну заяву в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в не нарахуванні та невиплаті позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року (включно);

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року (включно);

- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року (включно) із відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

22 травня 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання, в якому він просить суд прийняти позовну заяву до розгляду в межах заявлених позовних вимог за період з 18 листопада 2022 року по 17 травня 2023 року (включно) та відкрити провадження у справі № 200/3689/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, яке обґрунтовано тим, що підставою спору в адміністративній справі № 200/3580/25 є проходження позивачем військової служби у період з 13 грудня 2019 року по 24 жовтня 2021 року у військовій частині НОМЕР_1 , а предметом спору - стягнення суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової частини НОМЕР_1 за період шість місяців з 25 жовтня 2021 року по 18 січня 2023 року (включно). В той же час, підставою спору в адміністративній справі № 200/3689/25 є проходження позивачем військової служби у період з 25 жовтня 2021 року по 17 листопада 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , а предметом спору - стягнення суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової частини НОМЕР_1 за час затримки розрахунку при звільненні з військової частини НОМЕР_2 за період 6 місяців з 18 листопада 2022 року 17 травня 2023 року (включно).

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий с п і р.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета с п о р у та їх обґрунтування.

Пунктом 9 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в межах д а н о г о позову позивач оскаржує бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в не нарахуванні та не виплаті позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2022 року по 17 травня 2023 року, при цьому в якості нормативної підстави посилається на ст. 117 Кодексу законів України про працю (далі - КЗпП України), а в якості фактичної підстави на рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/6957/24, яким визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу в період з 29 січня 2020 року по 17 листопада 2022 року (включно) грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29 січня 2020 року по 17 листопада 2022 року (включно), визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1 січня 2021 року та встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року на відповідні тарифні коефіцієнти згідно із додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше вже виплачених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, на яку посилається позивач, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки п о д е н ь ф а к т и ч н о г о р о з р а х у н к у, але не більш як за шість місяців (ч. 1). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч. 1 цієї статті (ч. 2).

Додані до позову матеріали не свідчать про існування с п о р у між позивачем та відповідачем з приводу нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку п р и з д і й с н е н н і ф а к т и ч н о г о р о з р а х у н к у (відсутні докази на підтвердженні здійснення відповідачем фактичного розрахунку у вигляді виплати позивачу перерахованого на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/6957/24 грошового забезпечення).

Отже, позовна заява позивача не відповідає ст.ст. 160, 161 КАС України.

Крім цього, приписами ч. 3 ст. 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До позовної заяви не додано доказів на підтвердження сплати судового збору та зазначено, що на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач, як учасник бойових дій, звільнений від його сплати.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову, суддя виходить з наступного.

Як вже зазначено вище, приписами ч. 3 ст. 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон України «Про судовий збір», Закон № 3674-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 зазначеного закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, до яких належать учасники бойових дій, визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-ХІІ).

У ст. 12 Закону № 3551-ХІІ закріплені пільги учасникам бойових дій та гарантії їх соціального захисту, а у ч. 2 ст. 22 цього ж Закону зазначено, що ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Аналіз приписів п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI в сукупності з приписами ч. 2 ст. 22 Закону № 3551-ХІІ свідчить про те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій, закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

У постанові від 8 березня 2023 року у справі № 701/589/22 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Також у наведеній постанові Верховний Суд вказав, що подібну правову позицію стосовно застосування та тлумачення п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 і що підстави для відступу від цієї позиції відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суддя висновує, що за подання даного позову відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. […]. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При цьому за заявлення позовних вимог майнового та немайнового характеру встановлено різні ставки судового збору.

За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.

Будь-який майновий спір має ціну.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що підлягає грошовій оцінці.

І вимога про стягнення з суб`єкта владних повноважень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період, і вимога про зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені - є вимогами майнового характеру.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору встановлена в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IХ, з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум працездатних осіб на місяць у розмірі 3 028,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а […] на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Беручи до уваги приписи пп. 1 п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання даного адміністративного позову позивачем має бути сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн (3028,00 грн * 0,4 * 0,8).

Щодо посилань позивача на те, що підстави спору у адміністративних справах № 200/3580/25 та № 200/3689/25 є різними, суддя зазначає таке.

В межах даної справи позивач оскаржує бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2022 року по 17 травня 2023 року (включно).

В межах адміністративної справи № 200/3580/25 позивач оскаржує бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2021 року по 18 січня 2023 року (включно).

В обох випадках позивач посилається на приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України та обґрунтовує позовні вимоги прийняттям 9 січня 2025 року Донецький окружним адміністративним судом рішення (залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року) у справі № 200/6957/24 за наслідком розгляду позовної заяви позивача, в якій він оскаржував бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу в період з 29 січня 2020 року по 17 листопада 2022 року (включно) грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних з в і л ь н е н о м у працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних з в і л ь н е н о м у працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч. 1 цієї статті.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України п р и з в і л ь н е н н і працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в д е н ь з в і л ь н е н н я не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення з в і л ь н е н и м працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові п р и з в і л ь н е н н і, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові п р и з в і л ь н е н н і, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Докази на підтвердження з в і л ь н е н н я позивача з військової служби з військової частини НОМЕР_1 у жовтня 2021 року при переводі на військову службу до військової частини НОМЕР_2 матеріали справи не містять.

Як зазначено вище, фактичною підставою для звернення до суду із даним адміністративним позовом та із адміністративним позовом в межах адміністративної справи № 200/3580/25 було рішення суду, яким визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 17 листопада 2022 року (включно) грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, […] та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29 січня 2020 року по 17 листопада 2022 року (включно), визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, […].

Крім іншого, зазначеним судовим рішенням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25 жовтня 2021 року № 274 ОСОБА_1 з 25 жовтня 2021 року зараховано до списків частини на всі види забезпечення; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17 листопада 2022 року № 318 позивача вирішено вважати таким, що 17 листопада 2022 року справи та посаду здав та вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 , з 17 листопада 2022 року встановлено виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, з обіду 17 листопада 2022 року виключити з котлового забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 . Також вказаним рішенням встановлено, що за час проходження позивачем військової служби як у військовій частині НОМЕР_1 від 13 грудня 2019 року по 24 жовтня 2021 року, так і у військовій частині НОМЕР_2 з 25 жовтня 2021 року по 17 листопада 2022 року (включно), фінансування грошового забезпечення позивача здійснювалось військовою частиною НОМЕР_1 ; при цьому військова частина НОМЕР_1 є правонаступником розформованої згодом військової частини НОМЕР_2 .

Отже, ОСОБА_1 у період з 13 грудня 2019 року по 17 листопада 2022 року безперервно проходив військову службу, безперервно знаходився на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , з в і л ь н е н н я позивача з військової частини НОМЕР_1 при переведенні ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 не відбулось.

Таким чином, посилання позивача на те, що підстави для подання позову у межах даної справи та в межах адміністративної справи № 200/3580/25 є різними, - не відповідають наявним матеріалам та встановленим рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6957/24 обставинам.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 243, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір», суддя

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в не нарахуванні та не виплаті позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2023 року по 17 травня 2023 року (включно);

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців з 19 січня 2023 року по 17 травня 2023 року (включно);

- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2023 року по 17 травня 2023 року (включно) із відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, -

залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання суду:

- доказу на підтвердження сплати судового збору за подання даного адміністративного позову в розмірі 968,96 грн за наступними реквізитами: UA4005658, отримувач коштів: Донецьке ГУК/Слов`янська МТГ/22030101, код отримувача за , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030101, із зазначенням призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр), судовий збір, за позовом ________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Донецький окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа);

- доказу на підтвердження існування с п о р у між позивачем та відповідачем з приводу заявленого позову (доказу на підтвердження не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні п р и в и к о н а н н і рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 січня 2025 року по справі № 200/6957/24.

Роз`яснити позивачеві, що при невиконанні вимог даної ухвали зазначена позовна заява буде повернута.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Н.П. Волгіна