Справа № 520/35264/23
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року № 520/35264/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Штангей-Калініна Ю.А.,

за участі:

представника заявника - Брижко О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить суд :

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 10.11.2022 по 09.05.2023;

- стягнути зі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 10.11.2022 по 09.05.2023 в розмірі 297564,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 та його звільнено із служби. На момент звільнення з позивачем не проведено повного розрахунку. Остаточний розрахунок проведено на підставі рішення суду, проте не нараховано середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог зазначивши про завищення непропорційність суми середнього заробітку та нарахованих позивачу сум за рішенням суду.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Наказами ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.11.2022 № 439-ОС припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» майора ОСОБА_1 та від 09.11.2022 № 442-ОС виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

При виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 09.11.2022 із затримкою проведено виплати належних позивачу коштів, що підтверджується виписками по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: 14.11.2023 на виконання Постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2023 у справі № 520/3474/23 відповідачем виплачена ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 календарних років військової служби у розмірі 143 809,41 грн.

Нарахування та виплата компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні не проведено.

Перевіряючи оскаржувану бездіяльність відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Нормами ч.ч. 1, 5 ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 03.04.2003 р. передбачено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч.ч. 3, 4 ст.25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 292 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, визначено, що після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

При цьому, пункт 293 вказаного Положення містить імперативні приписи про те, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби, розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Суд зауважує, що спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовців не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення), у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 далі - КЗпП в частині, що не суперечить спеціальному законодавству.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17, від 04.12.2019 по справі № 825/66/16.

Частиною 1,2 ст.117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Також судом встановлено, що згідно єдиного державного реєстру судових рішень Постановою Верховного Суду від 30.05.2024 у справі 520/3474/23 ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Так, Верховний Суд встановив, що « 46. оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби з підстав, які передбачені Законом № 2232-ХІІ, а не з підстав, передбачених Постановою № 413, то на нього не розповсюджуються положення пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII в частині виплати одноразової грошової допомоги.

47. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилково висновку щодо наявності права ОСОБА_1 на одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 календарних років військової служби відповідно до абзацу 1 пункту 2 статті 15 Закону 2011-XII.

48. Також і суд апеляційної інстанції неправомірно визначив право позивача на виплату одноразової грошової у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 календарних років відповідно до абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII».

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Натомість, як визначено Постановою Верховного Суду від 30.05.2024 у справі 520/3474/23, ІНФОРМАЦІЯ_2 не мало здійснювати виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільненні. Таким чином, відсутні підстави для настання відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Оскільки, Постановою Верховного Суду від 30.05.2024 у справі 520/3474/23 ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії суд приходить до висновку, що у позивача відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 10.11.2022 по 09.05.2023 та стягнення зі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 10.11.2022 по 09.05.2023 в розмірі 297564,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 248, 256, 293, 295, 361, 368, 369 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) про перегляд судового рішення по справі №520/35264/23 за нововиявленими обставинами - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 року про часткове задоволення позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2025 року.

Суддя Заічко О.В.