Справа № 160/13423/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 травня 2025 рокуСправа № 160/13423/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши у м. Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо переведення виплати пенсії через відділення поштового зв`язку, протиправними дії щодо визначення ОСОБА_1 як працюючого пенсіонера, протиправною бездіяльність щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії, протиправною бездіяльність не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_1 з 17.02.2020 року в порядку передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідача щодо пенсійного забезпечення позивача.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/13423/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки у встановлений судом строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

19 травня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд».

Оцінюючи стан усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає наступне.

Судом констатовано пропуск позивачем строку звернення до суду щодо частини позовних вимог.

В заяві про усунення недоліків позовної заяви позивачем зазначено:

«Статті 122, 123 КАС України є завідомо неконституційними, не правовими положеннями, що не регулюють строки позовної давності та право звернення до суду, а спрямовані на обмеження доступу до правосуддя та порушення прав громадян. Як наведено вище, наведені положення в будь-якому разі не можуть бути застосовані щодо виниклих правовідносин. Застосування ст.ст. 122, 123 КАС України до виниклих правовідносин є свідомим та цинічним обманом громадян».

Суд відхиляє такі доводи позивача, оскільки в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом наголошувалося на тому, що установлення законом строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі №990/20/25.

Доводи відповідача зводяться до незгоди з діючим законодавством. Доводів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не навів.

Отже, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Також судом констатовано несплату позивачем судового збору.

В заяві про усунення недоліків позовної заяви позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування клопотання зазначено:

«Згідно довідки з органу державної податкової служби України від 19.05.2025р. про суми виплачених доходів та утриманих податків у ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року відсутні доходи. Згідно довідок з Відомства національного страхування ОСОБА_2 не працює та отримує в Ізраїлі лише соціальні виплати, які не являються доходом».

Згідно ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Положення частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України як загальної норми, що регулює питання звільнення від сплати судового збору, деталізовані конкретизуючими нормами спеціального закону - статтями 5 та 8 Закону №3674-VI, що свідчить про необхідність при застосуванні положень статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України та вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору осіб, не зазначених у статті 5 Закону №3674-VI застосовувати критерії, визначені статтею 8 цього Закону.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 8 Закону №3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно п. 1, 3 ч. 1. ст. 8 Закону №3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону №3674-VI).

Для звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 8 Закону №3674-VI необхідним є надання довідки з органу Державної податкової служби України про розмір її доходів за попередній календарний рік, яка підтверджує, що розмір судового збору в цій справі перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №9901/77/20.

Сталим у правозастосовній практиці судів є підхід, відповідно до якого належним доказом для указаних цілей є довідки / відомості з реєстрів, що адмініструються Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України (їхніми територіальними органами).

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.04.2025 року у справі №207/1966/24.

Отже, обов`язковою умовою для звільнення від сплати судового збору як за ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, так і за ст. 8 Закону №3674-VI є врахування майнового стану позивача.

Передусім суд зазначає, що позивачем не підтверджено свій майновий стан, оскільки вичерпні відомості про його дохід за попередній календарний рік відсутні. В наявності довідка про відсутність доходів у позивача в Україні за 2024 рік. Водночас, забезпечення існування людини з необхідністю пов`язане з витратами, в зв`язку з чим позивач не охарактеризував свій майновий стан навіть на рівні пояснень.

Позивачем також надано довідку від 12.01.2025 року №345, згідно якої підтверджено право позивача на отримання допомоги для малозабезпечених на 2024 рік. Однак, за ст. 8 Закону №3674-VI необхідно підтвердити конкретний рівень доходу, в той час як відомості про факт отримання певної пільги не містять відомостей про розмір доходу.

В наявності також довідка від 12.01.2025 року за ідентифікаційним номером №32217682-7, згідно якої позивач у жовтні-грудні 2024 року отримувала по 2938,00 шекелей. Слід зауважити, що позивач не надала відповідних відомостей саме за попередній календарний рік, обмежившись трьома конкретними місяцями, змістовного обґрунтування цих обставин не надано. Зі змісту даної довідки вбачається, що позивач отримує допомогу з 01.01.2019 року. За відсутності відомостей про інший розмір допомоги, належить виходити з того, що її розмір в усі місяці складав 2938,00 шекелей. Тобто, за попередній календарний рік дохід позивача склав 2938,00*12. При цьому суд підкреслює, що законодавець використовує термін «дохід», що свідчить про відсутність підстав для врахування утриманих з нього витрат.

За поточним курсом шекеля до гривні дохід позивача за попередній календарний рік склав 2938*12*11,55=407206,80 грн.

Судом констатовано, що до сплати належить судовий збір у розмірі 2906,88. Ця сума складає близько 0,71%, що є меншим ніж 5%. Отже, рівень доходу позивача перевищує поріг для застосування пільги щодо сплати судового збору.

Щодо доводів відповідача про те, що соціальна допомога не входить до структури доходу, який належить враховувати при вирішенні питання про її звільнення від сплати судового збору суд зазначає про безпідставність таких доводів, оскільки законодавець безпосередньо вказав на необхідності порівнювати розмір судового збору саме з «доходом» особи. Тобто, не з заробітком, чистим прибутком або доходом без урахування соціальних пільг. Отже, такі доводи суперечать діючому законодавству.

Окрім цього, позивач не охарактеризувала всебічно свій майновий стан: відсутні пояснення та докази щодо отримання пенсії в Державі Ізраїль, щодо свого сімейного стану і тд.

Так, сам позивач зазначає, що вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Таким чином, судом не встановлено підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, в зв`язку з чим у задоволенні клопотання позивача про таке звільнення належить відмовити.

Отже, позивач не усунула цей недолік позовної заяви щодо сплати судового збору.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути з усіма доданими до неї матеріалами, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки позовна заява подана через підсистему «Електронний Суд», направленню позивачу підлягає тільки ухвала про повернення позовної заяви.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Боженко Н.В., ухвала постановлена в перший робочий день судді.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати представнику позивача.

Роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко