Справа № 620/4551/20
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
20 травня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/4551/20
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Бородавкіної С.В.,
суддів Виноградової Д.О., Ткаченко О.Є.,
за участі секретаря Михайлової І.О.,
представника Херсонської обласної
прокуратури, третьої особи Косової О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури, Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) звернувся до суду із заявою, у якій просить переглянути за виключними обставинами рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №620/4551/20 за його адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури, Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Заява мотивована тим, що Конституційним Судом України ухвалено Рішення від 18.12.2024 №11-р(ІІ)/2024 (справа №3-157/2023 (290/23), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами. Разом з тим, вказані положення застосовувалися судом при вирішенні справи.
Ухвалою суду від 22.04.2025 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами, призначено її до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Бородавкіна С.В., судді Виноградова Д.О., Клопот С.Л.
У зв`язку з відпусткою судді Клопота С.Л., на підставі службової записки головуючого та розпорядження керівника апарату Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 №13, повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями здійснено заміну судді Клопота С.Л. на суддю Ткаченко О.Є.
Ухвалою колегії суддів від 13.05.2025 заяву ОСОБА_1 про відвід суддям Виноградовій Д.О. та Клопоту С.Л. визнано необґрунтованою.
Ухвалою суду від 15.05.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Виноградової Д.О. та Клопота С.Л. від розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовлено.
Заявник у судове засідання не прибув, про розгляд заяви повідомлений належним чином.
Представник Херсонської обласної прокуратури та третьої особи у судовому засіданні у задоволенні заяви просив відмивити.
Представник Третьої кадрової комісії у судове засідання не прибув, про розгляд заяви повідомлений належним чином.
Відповідно до положень статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Дослідивши подані докази, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви про перегляд рішення Чернігівського окружного адміністративного суду за виключними обставинами необхідно відмовити, враховуючи таке.
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури, Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 15.06.2020 №41 про неуспішне проходження ним атестації;
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Херсонської області від 10.09.2020 №466к про звільнення його з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»;
- поновити його на посаді прокурора з 11.09.2020, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;
- стягнути з Херсонської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 11.09.2020 до моменту фактичного поновлення на роботі.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №620/4551/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2021 та Верховного Суду від 28.07.2022, у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 184-198 т.2, 138-151 т.3, 145-163 т.5).

Ухвалюючи рішення, суд, серед іншого, покликався на пункт 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ, яким встановлено, що прокурор звільняється з посади у разі, зокрема, ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

У свою чергу, Рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2024 №11-р(ІІ)/2024 (справа №3-157/2023(290/23) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 9 частини 1 статті 51 Закону «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами, який утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (а.с. 57-68 т.9).

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду від 13.01.2021 за виключними обставинами.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Верховний Суд неодноразово розглядав заяви про перегляд справи за виключними обставинами, де дійшов таких висновків.

Положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно тлумачити передовсім через призму положень статті 3 Конституції України, відповідно до яких, зокрема, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. У такому контексті відмова у перегляді судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, є неефективним захистом прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд зазначив, що норму пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України треба тлумачити так, що словосполучення «якщо рішення суду ще не виконане» стосується можливості перегляду за виключними обставинами тільки тих судових рішень, які підлягають виконанню (тобто резолютивна частина рішення містить зобов`язання вчинити певну дію, ухвалити рішення, сплатити гроші тощо), але на момент подання заяви про перегляд за виключними обставинами не були виконані. Водночас судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, примусовому виконанню не підлягає й тому не може бути «ще не виконаним».

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у справі №808/1628/18 виснувала, що судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, не може переглядатися на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, адже воно не може виконуватися у примусовому порядку. Крім того, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної дії й не змінює нормативно правового регулювання, відповідно до якого суди попередніх інстанцій вирішували спір.

Аналогічна позиція щодо застосування наведених норм права підтримана об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 21.12.2022 у справі №140/2217/19, у якій вже вирішувалося питання відступу від висновку щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного України, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.

Передаючи справу №140/2217/19 на розгляд об`єднаної палати, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 28.09.2022 виходив з того, що викладений у справі №808/1628/18 підхід унеможливлює ефективний захист і поновлення прав особи, якій відмовлено у задоволенні позову внаслідок застосування закону, визнаного згодом неконституційним.

Вирішуючи питання відступу від указаних висновків, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 21.12.2022 зазначив, що особливості перегляду за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, з зв`язку з встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону було предметом розгляду не тільки об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, від висновку якої (у справі №808/1628/18) пропонується відступити, але й Великої Палати Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №4819/49/19 зазначено, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, уже встановленої остаточним судовим рішенням.

З урахуванням викладеного, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 21.12.2022 у справі №140/2217/19 дійшла висновку, що немає достатніх і необхідних підстав відступати від правової позиції, висловленої у постанові від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.

Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 22.12.2022 під час перегляду за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №805/1312/16-а, та підтриманий Верховним Судом у постанові від 14.12.2023 у справі №440/4627/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, на сьогодні Верховним Судом сформовано чітку та усталену правову позицію, згідно із якою положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу містять імперативний припис про те, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, може бути підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами лише за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане, а тому перегляд за цією підставою судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, неможливий.

У даному ж випадку, ОСОБА_1 просить переглянути за виключними обставинами рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №620/4551/20, яким йому у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Це рішення набрало законної сили.

Таким чином, обставина, на яку посилається заявник, не дає правових підстав для перегляду судового рішення у цій справі за пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, адже таке рішення не підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у справі №620/4551/20 за виключними обставинами, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 №11-р(ІІ)/2024 у справі №3-157/2023(290/23) не вплинуло на правильність висновків суду під час ухвалення такого рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Частиною першою статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 241-243, 248, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 26.05.2025.

Головуючий суддя С.В. Бородавкіна

Судді Д.О. Виноградова

О.Є. Ткаченко