Справа № 320/61908/24
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року справа №320/61908/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Кочанової П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» до Державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни, в якому просить суд:

- визнати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 28.06.2024 № 73873881; №73873656; № 73874961, № 73873130, № 73874645, № 73874866, №73874427; №73874251; № 73874116; № 73874007; № 73873756 неправомірними,

- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірину Олександрівну здійснити державну реєстрацію права постійного землекористування за Акціонерним товариством «Перший Київський машинобудівний завод» на підставі Акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих, зареєстрованого в державній книзі реєстрації землекористувань за № 9, 16 липня 1961 року на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами:

- :69:051.0020;

- :69:014:0018;

- :69:014:0014;

- :69:014:0007;

- :69:014:0009;

- :69:152:0010;

- :69:152:0012;

- :69:152:0025;

- :69:152:0029;

- :69:152:0032;

- :69:152:0027.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик", Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" та Київського державного машинобудівного заводу "Більшовик", що по факту є однією юридичною особою, яка змінювалася (реорганізовувалася) відповідно до вимог чинного законодавства України (далі - завод "Більшовик").

Завод "Більшовик" володів земельними ділянками на підставі акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих, зареєстрованого в державній книзі реєстрації землекористувань за № 9 від 16.07.1961, та згідно з яким заводу "Більшовик" було відведено в постійне користування 39,03 гектарів землі. Однак, таке право постійного землекористування з невідомих причин так і не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зі спливом часу з 1961 року земельні ділянки неодноразово підпадали під процедури формування/розформування, поділу, їм присвоювалися кадастрові номери, які згодом також змінювалися, а тому станом на дату звернення з цим позовом до суду до складу земель заводу "Більшовик" за актом на право користування землею від 16.07.1961 входять земельні ділянки із наступними кадастровими номерами: :69:051:0020; :69:014:0018; :69:014:0014;:69:014:0007;:69:014:0009;:69:152:0010;:69:152:0012;:69:152:0025;:69:152:0029;:69:152:0032; :69:152:0027.

Для здійснення належної реєстрації права постійного землекористування вищевказаними земельними ділянками позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни із одинадцятьма заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.06.2024 для проведення державної реєстрації права постійного користування зазначеними вище земельними ділянками.

Водночас, рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни №73873881; №73873656; №73874961; №73873130; №73874645; №73874866; №73874427; №73874251; №73874116; №73874007; №73873756 від 28.06.2024 відмовлено Акціонерному товариству «Перший Київський машинобудівний завод» у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Позивач вважає такі рішення відповідача протиправними та необґрунтованими.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача своєї позиції щодо заявлених позовних вимог не виклав.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24 червня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за наступними реєстраційними номерами: 61675102, 61675247, 61675399, 61675531, 61674949, 61674652, 61674205, 61675772, 61676159, 61675861, 61676027 щодо реєстрації права постійного землекористування земельними ділянками із кадастровими номерами :69:014:0007; :69:014:0018; :69:152:0027; :69:051:0020;:69:152:0029;:69:152:0032;:69:152:0025;:69:152:0012;:69:152:0010;:69:014:0009;:69:014:0014, набутого на підставі акту на право користування землею від 16.07.1961.

До кожної заяви було надано наступний перелік документів:

- виписка АТ «ПКМЗ» з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань;

- діюча редакція Статуту АТ «ПКМЗ» із зазначеними відомостями про правонаступництво;

- витяг з ДЗК на земельну ділянку;

- акт на право постійного землекористування від 1961 р.;

- лист Фонду державного майна України від 05.06.2024р. №221-13;

- витяги про державну реєстрацію на нерухоме майно.

Рішеннями від 28 червня 2024 року № 73873881; №73873656; № 73874961, № 73873130, № 73874645, № 73874866, №73874427; №73874251; № 73874116; № 73874007; № 73873756 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Біловар І.О. відмовлено в проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не дають змоги встановити належність на праві постійного користування відповідними земельними ділянками, речове право на які заявлене до державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Зауважено, що із поданих заявником документів та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не вбачається та не підтверджується, що Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» є правонаступником Заводу «БІЛЬШОВИК», що не дає змоги вважати підтвердженим факт переходу права постійного користування від попередника (через низку ланцюгів реорганізацій) - Заводу «БІЛЬШОВИК» до правонаступника Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження державного реєстратора та порядок їх реалізації у спірних правовідносинах визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1952-IV), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України №1952 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (частина 4 статті 3 Закону №1952).

За правилом абзацу 4 частини 5 статті 3 Закону №1952, державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим, третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 4 Закону України № 1952 державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості; 1-1) спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші речові права відповідно до закону; 4) обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; обтяження гарантійної частки будівництва об`єкта нерухомого майна (далі - гарантійна частка) відповідно до Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому"; обтяження спеціального майнового права на неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості на користь особи, яка сплатила частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості відповідно до Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому»; обтяження спеціального майнового права на неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості, спеціальне майнове право на який зареєстровано за особою, яка сплатила частково ціну такого об`єкта, на користь замовника будівництва/девелопера будівництва відповідно до Закону України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому»; обтяження спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва відповідно до частини другої статті 27-2 цього Закону; обтяження права власності на об`єкт нерухомого майна на користь замовника будівництва/девелопера будівництва відповідно до частини третьої статті 27-3 цього Закону; інші обтяження відповідно до закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 цього Закону №1952 визначено, що суб`єкти державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації.

Так, частиною 3 статті 10 Закону №1952 врегульовано, що державний реєстратор, в тому числі:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу.

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Згідно з пунктом 40 Порядку № 1127 Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Державна реєстрація права власності на майно забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, що переходить у власність держави, проводиться виключно на підставі рішення суду про заборону політичної партії, у резолютивній частині якого зазначено про передачу майна політичної партії у власність держави, та заяви визначеного законодавством державного органу, що містить відомості про майно, що переходить у власність держави.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1952 державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; 13-3) договору про передачу страхового портфеля; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 статті 20 Закону № 1952 визначено, що заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування).

Статтею 24 Закону № 1952 передбачено підстави для відмови в державній реєстрації прав.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом; 6-1) встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію, оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці); 14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; 15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості; 16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва; 17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва; 18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»; 19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою) у разі: державної реєстрації спеціального майнового права на неподільний/подільний об`єкт незавершеного будівництва; первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; державної реєстрації спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості у зв`язку з його першим відчуженням; 20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2 цього Закону.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття

Також відповідно до пункту 23 Порядку № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Зазначене також кореспондується з вимогами до оформлення рішень державним реєстраторами прав на нерухоме майно, які затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 21.11.2016 № 3276/5. Відповідно до вказаних вимог, рішення державного реєстратора містить відомості, зокрема, вичерпний та обґрунтований перелік обставин, які стали передумовою для зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій (у разі прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій).

З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 1958 року рішенням № 2005 Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих «Про відвід земельної ділянки заводу Більшовик» та дозвіл на реконструкцію заводу було відведено Київському машинобудівельному заводу «Більшовик» земельну ділянку площею 37,0 га в Жовтневому районі по Брест-Литовському шосе № 57 та дозволено провести реконструкцію заводу.

У подальшому на підставі даного рішення № 2005 станом на 01 вересня 1960 року Київською районною міською Радою депутатів трудящих в постійне користування заводу «Більшовик» було відведено 39,03 гектарів землі, про що 16 липня 1961 року в Державну книгу реєстрації землекористувань було зареєстровано акт на право користування землею за № 9.

Таким чином, завод «Більшовик» володів земельними ділянками на підставі акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих, зареєстрованого в державній книзі реєстрації землекористувань за № 9 від 16.07.1961, та згідно з яким заводу «Більшовик» відведено в постійне користування 39,03 гектарів землі. Однак, таке право постійного землекористування не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зі спливом часу з 1961 року земельна ділянка площею 39,03 гектарів неодноразово підпадала під процедури формування/розформування, поділу, відповідно, в результаті поділу земельної ділянки площею 39,03 гектарів утворилися окремі земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери, і які також змінювалися згодом, а тому станом на дату подання даного адміністративного позову до складу земель заводу «Більшовик» за актом на право користування землею від 16.07.1961 входять земельні ділянки із наступними кадастровими номерами: :69:014:0007, :69:014:0018, :69:152:0027, :69:051:0020, :69:152:0029, :69:152:0032, :69:152:0025, :69:152:0012, :69:152:0010, :69:014:0009, :69:014:0014.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем при прийнятні спірних рішень, та, крім цього, зазначено, що право постійного користування землею, яке виникло в суб`єкта господарювання до набрання чинності Земельним кодексом України - 01 січня 2002 року (а поданий заявником акт на право користування землею видано 10 липня 1961 року), продовжує зберігатися у подальшому, а отже, може переходити від підприємства до його правонаступника.

З матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття даного рішення № 2005 та реєстрації акту завод «Більшовик» мав дві назви: завод «Більшовик» та Київський машинобудівний завод «Більшовик», оскільки обидві назви зустрічаються як у самому рішенні № 2005, так і в акті на право користування землею.

Отже, протягом 1958-1961 років частково підприємство мало наступне найменування: скорочене: завод «Більшовик»; та повне: Київський машинобудівельний завод «Більшовик» Управління машинобудівельної промисловості Київського Совнархоза. Зазначене також підтверджується описом № 1 документальних матеріалів постійного зберігання за 1942-1959 рр., переданого заводом «Більшовик» на постійне зберігання до Державного архіву м. Києва.

Відповідно до відомостей, що містяться в описі № 1 справ постійного зберігання за 1960 - 1982рр., переданого заводом «Більшовик» на постійне зберігання до Державного архіву міста Києва, завод «Більшовик» мав наступні зміни найменування:

- 1960 жовтень 1965рр. Управління машинобудівельної промисловості Київського Совнархоза Київський машинобудівельний завод «Більшовик»;

- жовтень 1965 - червень 1966 рр. - Міністерство хімічного та нафтового машинобудівництва СРСР Київський машинобудівельний завод «Більшовик»;

- червень 1966 - липень 1970рр. - Міністерство хімічного та нафтового машинобудівництва СРСР Київський ордена Леніна машинобудівельний завод «Більшовик»;

- липень 1970 - квітень 1972рр. - Міністерство хімічного та нафтового машинобудівництва СРСР Всесоюзне об`єднання з виробництва обладнання для переробки гуми та пластичних мас Науково-виробниче об`єднання з обладнання для переробки пластичних мас «Пластмаш» Київський оренда Леніна завод «Більшовик»;

- квітень 1972 - 1975рр. - Міністерство хімічного та нафтового машинобудівництва СРСР Всесоюзне об`єднання з виробництва обладнання для переробки гуми та пластичних мас Науково- виробниче об`єднання з обладнання для переробки пластичних мас «Більшовик» Київський оренда Леніна завод «Більшовик»;

- березень 1975 - 1982рр. - Міністерство хімічного та нафтового машинобудівництва СРСР Всесоюзне промислове об`єднання полімерного та папероробного машинобудівництва Київське виробниче об`єднання полимерного машинобудівництва «Більшовик» Київський оренда Леніна завод «Більшовик».

Згідно з відомостями, що знаходяться в описі № 5 (продовження) справ постійного зберігання за 1973-1983рр., переданих на постійне зберігання до Державного архіву міста Києва, завод «Більшовик» мав наступні зміни найменування:

- червень 1982 - грудень 1982рр. - Міністерство хімічного та нафтового машинобудівництва СРСР Всесоюзне об`єднання полімерного машинобудівництва Київське виробниче об`єднання полімерного машинобудівництва «Більшовик» Київський ордена Леніна и ордена Жовтневої революції завод «Більшовик».

- січень 1983р. - Міністерство хімічного та нафтового машинобудівництва СРСР Всесоюзне об`єднання полімерного та целюлозно-паперового машинобудівництва («Полимербуммаш») Київське виробниче об`єднання полімерного машинобудівництва «Більшовик» Київський ордена Леніна и ордена Жовтневої революції завод «Більшовик».

Згідно з відомостями, що знаходяться в Описі № 6 /таємний/ продовження справ постійного зберігання за 1984 - 2006 роки, переданих на постійне зберігання до Державного архіву міста Києва, завод «Більшовик» мав наступні зміни найменування:

- січень 1984 - травень 1987рр. - Міністерство хімічної та нафтової промисловості Київське виробниче об`єднання полімерного машинобудування «Більшовик»;

- травень 1987 - липень 1989рр. - Міністерство хімічної та нафтової промисловості Виробниче об`єднання головний завод «Більшовик»;

- липень 1989 - липень 1991рр. - Міністерство хімічної та нафтової промисловості Київське виробниче об`єднання полімерного машинобудування «Більшовик»;

- серпень 1991 - червень 1993рр. - Комітет Державного оборонного промислового машинобудування Київський машинобудівельний завод «Більшовик»;

- червень 1993 - грудень 1994рр. - Міністерство машинобудування військовопромислового комплексу і конверсії України Київський державний завод «Більшовик»;

- грудень 1994 - серпень 2000 рр. - Міністерство промислової політики України Відкрите акціонерне товариство «Більшовик».

В передмові цього ж опису також зазначено, що Наказом Міністерства промислової політики України № 3 від 10.08.2006 Відкрите акціонерне товариство «Більшовик» було перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Більшовик».

Окрім зазначеного, позивачем до матеріалів справи надано статути, починаючи з 1994 року до чинної діючої редакції. Архівні статути мають посвідчувальні написи та печатки, що підтверджує їх оригінальність та дійсність на момент їх дії. Відомості, відображені у таких статутах є додатковим доказом шляху перетворення заводу «Більшовик» в Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ КИЇВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИМ ЗАВОД».

Відповідно до пунктів 1.2.-1.3. Статуту АТ «ПКМЗ», затвердженого рішенням єдиного учасника Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» №1 від 06.01.2022р. акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» (надалі - Товариство) є юридичною особою із новим найменування у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічного Акціонерного Товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» відповідно до вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 09.04.2015 № 317-VIII та Закону України «Про акціонерні товариства», що пов`язані зі зміною типу акціонерного товариства. Публічне акціонерне товариство «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» було новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик», створеного наказом Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу та конверсії України від 1.12.1994 № 1570 шляхом корпоратизації Київського державного машинобудівного заводу «Більшовик» відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію державних підприємств» від 15.06.1993 № 210/93.

Таким чином, долучені докази АТ «ПКМЗ» дають можливість встановити правонаступництво Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик», Відкритого акціонерного товариства «Науково- виробниче підприємство «Більшовик», Київського державного машинобудівного заводу «Більшовик» та заводу «Більшовик», що існував станом на 1958-1961 роки, та дослідити чи є вказаний суб`єкт однією й тією самою юридичною особою, яка змінювалася (реорганізовувалася) відповідно до вимог чинного законодавства України за рішеннями органів його управління.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що в порушення зазначених норм, спірні рішення відповідача не містять вичерпного переліку обставин, що стали підставою для їх прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. Будь-яких належних та беззаперечних доводів неможливості проаналізувати ланцюг перетворень та встановити дійсні обставини правонаступництва відповідачем не надано.

Таким чином, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 28.06.2024 № 73873881, №73873656, № 73874961, № 73873130, № 73874645, № 73874866, №73874427, №73874251, № 73874116, № 73874007, № 73873756 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

З приводу вимоги про зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірину Олександрівну здійснити державну реєстрацію права постійного землекористування за Акціонерним товариством «Перший Київський машинобудівний завод» на підставі Акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих, зареєстрованого в державній книзі реєстрації землекористувань за № 9, 16 липня 1961 року на земельні ділянки, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 11 Закону №1952 державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналіз вказаних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що законодавець чітко передбачив як підстави, порядок, строки, процедуру проведення реєстраційних дій щодо речових прав на нерухоме майно, так і порядок, строки, відповідну процедуру та підстави для відмови у проведенні таких реєстраційних дій.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

З огляду на попередні висновки, суд вважає належним способом захисту прав позивача в межах даного спору зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірину Олександрівну повторно розглянути заяви позивача від 24.06.2024 щодо державної реєстрації права постійного землекористування за Акціонерним товариством «Перший Київський машинобудівний завод» на підставі акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих, зареєстрованого в державній книзі реєстрації землекористувань за № 9, 16 липня 1961 року, на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :69:051.0020, :69:014:0018, :69:014:0014, :69:014:0007, :69:014:0009, :69:152:0010, :69:152:0012, :69:152:0025, :69:152:0029, :69:152:0032, :69:152:0027, з врахуванням висновків суду в даній справі.

Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» до Державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії -задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірини Олександрівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 28.06.2024 року № 73873881, №73873656, № 73874961, № 73873130, № 73874645, № 73874866, №73874427, №73874251, № 73874116, № 73874007, № 73873756.

Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Біловар Ірину Олександрівну повторно розглянути заяви позивача від 24.06.2024 щодо державної реєстрації права постійного землекористування за Акціонерним товариством «Перший Київський машинобудівний завод» на підставі акту на право користування землею, виданого виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих, зареєстрованого в державній книзі реєстрації землекористувань за № 9, 16 липня 1961 року, на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :69:051.0020, :69:014:0018, :69:014:0014, :69:014:0007, :69:014:0009, :69:152:0010, :69:152:0012, :69:152:0025, :69:152:0029, :69:152:0032, :69:152:0027, з врахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 26 травня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.