Справа № 260/7775/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

26 травня 2025 рокум. Ужгород№ 260/7775/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю. розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) через представника Ковач Івана Васильовича, звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС в Закарпатській області (далі - відповідач), яким просила суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Закарпатській області в особі Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Закарпатській області щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 17.07.2024 та від 08.08.2024 про звільнення з посади інспектора особливих доручень відділу кординаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Закарпатській області за пунктом 64 п.п. «ж» (за власним бажанням) відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 та виконання усіх дій пов`язаних з звільненням, в тому числі здійснення розрахунку та виплатити у день звільнення усіх сум, що належать при звільненні, в тому числі, одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік вислуги, а також виплатити у день звільнення суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

2. Зобов`язати Головне управління ДФС в Закарпатській області в особі Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Закарпатській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.07.2024 та від 08.08.2024 про звільнення з посади інспектора особливих доручень відділу кординаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Закарпатській області за пунктом 64 п.п. «ж» (за власним бажанням) відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 та виконання усіх дій пов`язаних з звільненням, в тому числі здійснення розрахунку та виплатити у день звільнення усіх сум, що належать при звільненні, в тому числі, одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік вислуги, а також виплатити у день звільнення суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, та прийняти рішення по суті порушеного питання.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року в справі №260/7775/24, яке набрало законної сили 24.02.2025 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Закарпатській області в особі Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Закарпатській області щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 17.07.2024 та від 08.08.2024 про звільнення з посади інспектора особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Закарпатській області за пунктом 64 п.п. «ж» (за власним бажанням) відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114;

- зобов`язано Головне управління ДФС в Закарпатській області в особі Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Закарпатській області розглянути рапорти ОСОБА_1 від 17.07.2024 та від 08.08.2024 про звільнення з посади інспектора особливих доручень відділу координаційного забезпечення податкової міліції Головного управління ДФС в Закарпатській області за пунктом 64 п.п. «ж» (за власним бажанням) відповідно до положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 та прийняти рішення за результатами розгляду таких.

Згідно відомостей КП «Діловодство спеціалізованого суду» 05 березня 2025 року у даній справі видано виконавчий лист.

16 травня 2025 року до суду надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у якій заявник на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) просить встановити судовий контроль шляхом зобов`язання Головного управління ДФС в Закарпатській області подати звіт про виконання даного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Оскільки статтею 382 КАС України не встановлений порядок розгляду заяви представника позивача про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, тому розгляд вказаної заяви проведено у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що статтею 382 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу.

Разом з тим, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що приписами статті 382 КАС України не передбачено право позивача на звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю з виконанням рішення, зазначене повноваження є правом суду та вирішується на його розсуд на стадії прийняття рішення.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 1 частини шостої статті 246 КАС України, згідно з якими у разі необхідності у резолютивній частині вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - суд може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - суд може лише під час прийняття рішення у справі.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

У даному випадку при ухваленні рішення судом судовий контроль не встановлювався.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати судовий контроль за заявою позивача вже після ухвалення рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №826/18826/14.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 п, п. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Кршцук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Торнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вже зазначалося вище, 23 січня 2025 року судом видано виконавчий лист у даній справі.

Представник позивача надав суду копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 березня 2025 року за вищевказаним виконавчим документом.

У свою чергу, матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки, завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є саме виконавче провадження, яке здійснюється органами державної виконавчої служби, в матеріалах справи міститься копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа у даній справі, відтак підстав для встановлення судового контролю немає.

З огляду на зазначене суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 256, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ю.Ю.Дору