Справа № 260/2242/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/2242/24 пров. № А/857/19381/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі № 260/2242/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Рейті С.І.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі також відповідач, ГУНП в Закарпатській області), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі також третя особа, ГУ ПФУ в Закарпатській області), в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області від 17.11.2023 року № М-1172/106/2-2023 щодо не зарахування ОСОБА_1 при призначенні на службу в поліцію служби в податковій міліції з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі №260/8096/21, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Закарпатській зарахувати на момент призначення на службу в поліції ОСОБА_1 стаж служби в податковій міліції з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі №260/8096/21, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, строк якої становить 24 роки 02 місяці 29 дні, для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки та здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за вислугу років, з врахуванням до стажу служби в Національній поліції України періоду проходження служби в органах податкової міліції, відповідно до ч.1 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Закарпатській оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання про призначення пенсії та всі необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії часу проходження служби на пільгових умовах.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року проходив службу в підрозділах податкової міліції Державної фіскальної служби України. На підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі № 260/8096/21 визнано протиправним та скасовано наказ № 126-0 від 25.11.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області та позивача поновлено на раніше займаній посаді з 26.11.2021 року.

В період з 09.05.2023 року по 20.02.2024 року позивач працював в Головному управлінні Національні поліції в Закарпатській області. Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 22.12.2023 року № 245 о/с, відповідно до статті ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» позивачу установлено стаж служби в поліції станом на 27.12.2023 року - 00 років 07 місяців 18 днів. Вислуга років у календарному обчисленні складає 24 роки 10 місяців 17 днів, вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги складає 00 років 07 місяців 18 днів.

Згідно наказу ГУНП в Закарпатській області № 38 о/с 23.02.2024 року внесено зміни щодо звільнення його зі служби, звільнений зі служби в поліції з 20.02.2024 року. Стаж служби в поліції на день звільнення складає 00 років 09 місяців 11 днів, вислуга років у календарному обчисленні для призначення пенсії - 25 років 00 місяців 09 днів.

Однак, як зазначає позивач, такий стаж враховано без зарахування періоду проходження останнім служби з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року в податковій міліції ДФС, в зв`язку з чим, останній у листопаді 2023 року звернувся з рапортом до відповідача щодо зарахування служби в податковій поліції до загального стажу роботи в поліції, що дає виплату відсоткової надбавки за вислугою років, надання додаткової оплачуваної відпустки та проведення відповідного перерахунку грошового забезпечення із врахуванням зазначеної вислуги років.

Листом від 17.11.2023 року за № М-1172/106/2-2023 відповідачем проінформовано про те, що статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено вичерпний перелік видів служб та часу роботи, які зараховуються до стажу служби в поліції, а служба в підрозділах податкової міліції в цьому переліку відсутня, правові підстави для її зарахування до стажу служби в поліції відсутні.

Вказані дії відповідача щодо відмови у зарахуванні стажу служби в податковій міліції з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року до стажу служби в органах Національної поліції України, слугували підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо відмови зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 наявної на дату зарахування на службу вислуги років у податковій міліції з 26.08.1997 року по 25.11.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області зарахувати до вислуги років у Національній поліції України ОСОБА_1 наявну вислугу років у податковій міліції з 26.08.1997 року по 25.11.2021 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що до вислуги років згідно ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» щодо права для встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, зазначає, що перелік визначений ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію» є вичерпний і не передбачає зарахування до стажу служби в Національній поліції період проходження служби в податковій міліції.

Також вказує на порушення позивачем норм процесуального права при зверненні до суду із даним позовом з пропуском встановленого ст. 122 КАС України місячного строку звернення.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що у позивача були вагомі причини звернутися до суду тільки в квітні 2024 року. Такі причини знайшли своє відображення в листках непрацездатності, тобто, на його думку, незаконне звільнення його в грудні 2023 року будучи на лікарняному, яке в подальшому відбулося 20.02.2024 року. Також зазначає щодо завершення врегулювання спірних правовідносин після звільнення з роботи позивача між ним та відповідачем, в належності до оформленні всіх документів з урахуванням надання відповідачу Довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення від 28.03.2024 року №04/01, зокрема, видані йому відповідачем позивачу розрахунок стажу (з яким ознайомився позивач 07.03.2024 року) та грошовий атестат від 06.03.2024 року.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, просить стягнути витрати сплату судового збору в сумі 2422.40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 26.08.1997 року по 22.10.2022 року ОСОБА_1 проходив публічну службу в Головному управлінці ДФС у Закарпатській області та на день звільнення зі служби його вислуга років становила 24 роки 02 місяців 29 днів.

Наказом Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Закарпатській області від 25.11.2021 року за № 126-о, ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області у запас Збройних Сил (постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпунктом г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ №114 від 29.11.1991 року, через скорочення штатів.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року у справі № 260/8096/21 (головуючий суддя Іванчулинець Д.В.) визнано протиправним та скасовано наказ № 126-0 від 25.11.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області та зобов`язано поновити підполковника податкової міліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді, з 26.11.2021 року.

09.05.2023 року позивач прийнятий на службу в поліцію (наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 84о/с від 09.05.2023 року).

При цьому йому було встановлено стаж служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 10.05.2023 року - 00 років 00 місяців 01 день, тобто не враховано період попередньої служби.

Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 22.12.2023 року № 245 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 27.12.2023 року.

Згідно вказаного наказу, стаж служби в поліції на день звільнення складає 00 років 07 місяців 18 днів, вислуга років у календарному обчисленні складає 24 роки 10 місяців 17 днів, вислуга років для виплати одноразової грошової вихідної допомоги при звільненні складає 00 років 07 місяців 18 днів.

Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 23.02.2024 року № 38 о/с «Про часткову зміну пункту наказу ГУНП в Закарпатській області від 22.12.2023 року № 245 о/с» внесено зміни щодо звільнення позивача зі служби, звільнений зі служби в поліції з 20.02.2024 року. Стаж служби в поліції на день звільнення складає 00 років 09 місяців 11 днів, вислуга років у календарному обчисленні для призначення пенсії - 25 років 00 місяців 09 днів.

14.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з рапортом про зарахування до стажу його служби в поліції періоду проходження служби в податковій міліції.

Листом від 17.11.2023 року за № М-1172/106/2-2023 відповідач повідомив позивачу, що стаж служби в підрозділах податкової міліції не визначений приписами ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» як такий, що повинен зараховуватись до стажу служби в поліції. Тому зарахувати позивачу періоди служби в податковій міліції до стажу служби в поліції не вбачається можливим.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вислугу років служби позивача в податковій міліції необхідно зарахувати до стажу служби в поліції на підставі п.3 ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію», а тому відповідачем протиправно не зараховано спірний стаж служби в податковій міліції до стажу служби в поліції. Таким чином суд першої інстанції вважає, що зарахуванню підлягає вислуга років служби у податковій міліції в період з 26.08.1997 року по 25.11.2021 року (стаж, що підтверджений наявними в матеріалах справи записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 31.01.2012 року).

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII (далі також Закон № 580) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 78 Закону № 580 стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 78 Закону №580 встановлено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ, який був чинний на момент вступу позивача на службу в податкову міліцію, податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

У статті 21 Закону №509-ХІІ, яка визначала повноваження податкової міліції, зазначено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає корупції та іншим службовим порушенням серед працівників державної податкової служби; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням.

Частина 1 ст.24 Закону №509-ХІІ визначала, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Окрім того, статтею 26 цього Закону було визначено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Законом України від 05.07.2012 №5083 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну податкову службу в Україні» серед іншого, доповнено Податковий кодекс України розділом XVIII-2 («Податкова міліція»).

Статтею 348 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; запобігання і протидія корупції у контролюючих органах та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до п. 353.1 ст. 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 356.1. ст. 356 ПК України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно з пунктами 1, 2 та 3 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 15.05.2008 №313, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.06.2008 за №553/15244, ця Інструкція визначає порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України, яка виплачується особам начальницького складу податкової міліції у розмірах і порядку відповідно до законодавства.

Дія цієї Інструкції поширюється на осіб, які перебувають на службі в податковій міліції і яким відповідно до законодавства присвоєні спеціальні звання начальницького складу податкової міліції, у тому числі осіб начальницького складу податкової міліції, що працюють на посадах державних службовців структурних підрозділів органів державної податкової служби України із залишенням їх у кадрах податкової міліції, та тих, що працюють в інших органах державної влади або на підвідомчих їм підприємствах, установах і в організаціях, а також в органах місцевого самоврядування, до яких вони відряджені відповідно до законодавства для виконання спеціальних робіт або обов`язків, із залишенням їх у кадрах податкової міліції.

Обчислення періодів служби для визначення стажу здійснюється у календарному обчисленні (один місяць служби за один місяць) у порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років начальницькому складу податкової міліції.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» від 30.10.1998 №1716 поширено на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей».

Встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, поліцейським, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам начальницького складу податкової міліції крім служби та часу, передбачених зазначеною постановою, до вислуги років зараховується служба в податковій міліції (органах податкової поліції) на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до п. «б» ст. 1-2 вказаного Закону зазначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що стаж служби позивача в органах податкової міліції прирівнюється до стажу проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а позивач, проходячи службу в органах податкової міліції, мав законні сподівання на врахування даного стажу при подальшому перебуванні на службі в Національній поліції України задля підтримання певного державного соціального забезпечення.

Така правова позиція надалі підтримана Верховним Судом у постановах від 13.08.2021 у справі №440/1564/20, від 11.11.2021 у справі №280/1546/21, від 02.06.2022 у справі №280/8419/20; від 22.12.2022 у справі №380/8659/20, від 02.06.2022 у справі № 280/8419/20.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зарахуванню підлягає вислуга років служби у податковій міліції в період з 26.08.1997 року по 25.11.2021 року (стаж, що підтверджений наявними в матеріалах справи записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 31.01.2012 року).

Щодо твердження скаржника про пропуск строку на звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач дізнався про не зарахування йому стажу служби в податковій міліції до стажу служби в поліції, тобто, про оскаржувану бездіяльність, ще в листопаді 2023 року, однак, з позовною заявою звернувся до суду лише 05.04.2024 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Згідно позовної заяви позивачем вказано, що після працевлаштування до ГУПН в Закарпатській області з листопада 2023 року звертався до відповідача щодо зарахування служби в податковій поліції, до загального стажу роботи в поліції, що дає виплату відсоткової надбавки за вислугою років, надання додаткової оплачуваної відпустки та проведення відповідного перерахунку грошового забезпечення із врахуванням зазначеної вислуги років.

17.11.2023 року листом №М-1172/106/2-2023 проінформовано про те, що «відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» установлено стаж служби в поліції станом без зарахування періоду проходження останнім служби в податковій міліції ДФС.

З 04.12.2023 року позивач по день звільнення перебував на лікарняному, що підтверджується електронними виписками листків непрацездатності, які вказують номер лікарняного направлення, періоди відкриття та закриття лікарняного, причину непрацездатності, категорію медичного висновку та найменування медичного закладу: КН ПП «Ужгородська міська багатопрофільна клінічна лікарня» Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 та періоди перебування на лікарняному з 04.12.2023 року; з 05.12.23-08.12.2023 року; 09.12.23-12.12.23; 13.12.23-26.12.23; 27.12.23-01.01.24; 02.01.24-08.01.24; 09.01.24-12.01.24; 13.01.24-16.01.24; 17.01.24 -19.01.24; 20.01.24-22.01.24; 23.01.24-01.02.24; 02.02.24-11.02.24; 12.02.24-16.02.2024; 17.02.24-19.02.24 роки.

Під час перебування позивача на лікарняному, 22.12.2023 року відповідач звільняє його, про що надсилає через Укрпошту лист від 27.12.2023 року № 2488/106/2-2023 з додатком - Витяг з Наказу про звільнення від 22.12.2023 №245 о/с, підстава п.1 наказу, конверт з штемпелем Укрпошта додається. Такий лист позивачем отримано на пошті 22.01.2024 року, що підтверджується поставленим підпис в журналі видачі Укрпоштою листа, копія додається.

В подальшому такий наказ змінено, та 20.02.24 року позивач звільнений зі служби в поліції, згідно витягу з Наказу від 23.02.2024року, підстава листки непрацездатності. Такий наказ позивачем отримано 23.02.2024 року.

На день звільнення зі служби позивача проінформовано, що загальний стаж з службою в податковій міліції зараховано до вислугу років, в календарному обчисленні складає 25 років 09 днів, що дає право на признання пенсії. Стаж служби на день звільнення в поліції складає 09 місяців 11 днів. Матеріали готуються для передачі до ГУ ПФУ в Закарпатській області на призначення пенсії.

Для врегулювання спірного періоду щодо зарахування право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, строк якої становить 24 роки 02 місяці 29 дні, для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки та здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за вислугу років, з врахуванням до стажу служби в Національній поліції України періоду проходження служби в органах податкової міліції позивач витребував додатково Довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також відповідач видав йому розрахунок вислугу років для призначення пенсії, з яким він ознайомився під підпис на останній сторінці 07.03.2024 року, та видано грошовий атестат №8, сформований 06.03.2024 року.

28.03.2024 року Головне управління ДФС у Закарпатській області видає довідку №04/01 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії. 28.03.2024 року позивач надав вказану довідку відповідачу (про таке підтвердження про передачу довідки свідчать відомості в журналі реєстрації осіб у ГУНП в Закарпатській області). 27.03.2024 року відповідач здійснив останній розрахунок по заробітній платі, копія виписки надається про зарахування коштів на картковий рахунок. 05.04.2024 року нараховано пенсію.

Як зауважує позивач, матеріали справи, що були передані до органу Пенсійного фонду для обчислення та призначення пенсії позивачу, містять календарну вислугу без урахування виплати відсоткової надбавки та премії за вислугу років.

Враховуючи вищенаведене, при вирішенні питання щодо пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позивача були вагомі причини звернутися до суду тільки в квітні 2024 року. Такі причини знайшли своє відображення в листках непрацездатності, тобто, на його думку, незаконне звільнення його в грудні 2023 року будучи на лікарняному, яке в подальшому відбулося 20.02.2024 року. Також зазначає щодо завершення врегулювання спірних правовідносин після звільнення з роботи позивача між ним та відповідачем, в належності до оформленні всіх документів з урахуванням надання відповідачу Довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення від 28.03.2024 року №04/01, зокрема, видані йому відповідачем позивачу розрахунок стажу (з яким ознайомився позивач 07.03.2024 року) та грошовий атестат від 06.03.2024 року.

Отже, за таких обставин, беручи до уваги вищевикладене у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає, що це питання було предметом розгляду в суді першої інстанції, де суд першої інстанції зробив висновок, що представником позивача не доведено реальність понесення позивачем на час розгляду заяви або можливість понесення в подальшому у визначений договором строк витрат на надання правничої допомоги в рамках справи № 260/2242/24 та рішення в цій частині не було оскаржене позивачем. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі № 260/2242/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник