Справа № 520/33538/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р. Справа № 520/33538/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025, по справі № 520/33538/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині зупинення виплати раніше призначеного грошового утримання судді у відставці з 01.05.2024 по теперішній час;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату раніше призначеного грошового утримання судді у відставці з 01.05.2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині зупинення виплати раніше призначеного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.05.2024 року по теперішній час.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеного грошового утримання судді у відставці з 01.05.2024 року.

Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, зокрема апелянт вказував, що виплата пенсії призупинена з 01.05.2024, оскільки згідно з інформацією з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, не підтверджена дія довідки внутрішньо переміщеної особи, а для її поновлення позивачу необхідно особисто звернутись до відділу обслуговування громадян територіального органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судовим розглядом, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Харківській області, отримує щомісячне грошове довічне утримання судді, обчислене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

25.11.2014 ОСОБА_1 встановлено статус внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , про що видано довідку ВПО № .

25.03.2024 під час проходження ідентифікації персональних даних було скасовано статус внутрішньо переміщеної особи від 25.11.2014 № .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 05.08.2024 № 2000-0308-8/138852 позивачку повідомлено, що вирішити питання поновлення виплати пенсії можливо буде після надання до органів Пенсійного фонду України рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, або довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за умови підтвердження інформації даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

В подальшому за наслідками звернення позивачки Управлінням соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради листом від 27.08.2024 №1743/0/872-24 повідомлено, що на момент підготовки відповіді згідно з відомостями з бази Інтегрованої системи обліку інформації внутрішньо переміщених осіб їй була видана довідка ВПО № 6330-2728 від 25.11.2014, яка закрита 26.03.2024 ознакою «самостійно через ДІЮ», тобто підтверджено відсутність статусу «внутрішньо переміщеної особи».

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Адміністрації Київського району Харківської міської ради № 4516-08-80 від 19.09.2024 ОСОБА_1 на обліку як внутрішньо переміщена особа по Україні за даними системи обліку внутрішньо переміщених осіб ІСОІ ВПО не перебуває.

За результатами повторного звернення до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, рішенням від 18.09.2024 відмовлено у здійсненні виплати на підставах, викладених у попередніх рішеннях Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області.

Позивач вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо припинення виплати щомісячного грошового довічного утримання судді, звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, пенсійним органом припинено виплату щомісячного грошового довічного утримання судді без встановлених законодавством підстав.

Колегія суддів щодо висновків суду першої інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 142 № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року №6-рп/99, від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року №10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 року №2-р/2020.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

Так, відповідно до п. 2 розд. V Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 09.02.2023 № 7-2, виплата щомісячного довічного грошового утримання припиняється у випадках, передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ не є вичерпними, проте, зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для припинення виплати позивачці щомісячного довічного грошового утримання стало надходження до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у зв`язку з непідтвердженням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Втім, статтею 49 Закону № 1058-IV не передбачено такої підстави для припинення виплати пенсії, як не підтвердженням дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо порушення Головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області вимог ст. 49 Закону № 1058-IV, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Статтею 5 Закону № 1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Водночас, на підставі аналізу наведених норм слід дійти висновку, що скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, не є підставою для припинення пенсійних виплат, оскільки право на соціальне забезпечення у вигляді отримання щомісячного довічного грошового утримання встановлено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а не Законом № 1706-VII.

Крім того, Закон № 1706-VII не містить приписів щодо зобов`язання органів ПФУ припинити виплату пенсії/ щомісячного довічного грошового утримання особі у разі скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

На підставі викладеного, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.05.2024 здійснено пенсійним органом безпідставно та не у спосіб, передбачений законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі № 520/33538/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло