Справа № 160/12625/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 травня 2025 рокуСправа № 160/12625/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши у м. Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Комунального закладу «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань захисту населення» Дніпропетровської обласної ради щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2023 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком ОСОБА_1 .

- зобов`язати Комунальний заклад «Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань захисту населення» Дніпропетровської обласної ради нарахувати та виплатити щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2023 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ), що складає 9 465 грн. з урахуванням вже виплаченої суми допомоги до 5 травня за 2023 рік.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо обчислення розміру разової грошової допомоги позивача в належному розмірі.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/12625/25 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки у встановлений судом строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

14 травня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, в якому позивач просить поновити йому строк звернення до суду. В обґрунтування клопотання посилається на обставини отримання листа від відповідача.

Вирішуючи подане клопотання, суд зазначає наступне.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом зазначено: позивач оскаржує розмір щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2023 рік. Згідно матеріалів позовної заяви така виплата здійснена позивачу 11.08.2023 року, тобто за межами шестимісячного строку, що передує дню звернення до суду. При цьому суд констатує, що отримання виплати є днем, в якому позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, пов`язаних з розміром такої виплати, адже отримавши її позивач не міг не сприйняти її величину. В свою чергу належний на переконання позивача розмір такої виплати є нормативно визначеним, в зв`язку з чим йдеться про триваючу пасивну поведінку позивача за обставини реальної можливості знати про стан своїх прав.

В поданому клопотанні позивач не заперечує вказаних фактичних обставин, натомість посилається на те, що лише в лютому 2025 року отримав від відповідача відомості про порушення своїх прав.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом також зазначалося, що у разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі №990/20/25.

Позивач також повторно цитує вказаний правовий висновок, однак не враховує, що судом і було констатовано, що позивач з певної дати повинен був дізнатись про порушення своїх прав (дата отримання спірної виплати). Як наслідок, з цієї дати і розпочав свій перебіг строк звернення до суду.

Відповідно, позивач, стверджуючи що дізнався про порушення своїх прав 27.02.2025 року, проігнорував встановлений судом факт настання обставини, за якої позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав отримання виплати 11.08.2023 року.

Сам позивач зазначає, що отримав виплату у розмірі 1000,00 грн, а належним вважає розмір такої виплати: 10465,00 грн. Однак позивач не навів жодного розумного пояснення щодо того, що він, отримавши виплату в десять разів менше, ніж належало, не був таким, що «повинен був дізнатися про порушення своїх прав». Судом констатувалась саме ця обставина, а позивач її не заперечив, формулюючи своє клопотання виходячи з того коли він, як стверджує, дізнався про порушення своїх прав, без врахування висновків суду про те, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись разом з отриманням такої виплати.

Суд підкреслював, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19.

Тим не менш, позивач не доводив ані поясненнями, ані доказами, що він не міг знати про порушення своїх прав щодо розміру виплати після того, як отримав таку виплату в десять разів менше, ніж вважав за належне.

Законодавство пов`язує перебіг строк звернення до суду з обізнаністю особи про порушення її прав, а тому поза розумним сумнівом, що такий строк розпочинає свій перебіг лише 1 раз в зв`язку з настанням або події, виходячи з якої особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, або в зв`язку з тим, що особа дізналася про порушення своїх прав. Позивач в 2023 році отримав спірну виплату та повинен був дізнатися про порушення своїх прав, однак лише в 2025 році визнає себе таким, що дізнався про порушення своїх прав, в зв`язку з чим строк звернення до суду нібито розпочав свій перебіг знов. Однак таке правозастосування не лише суперечить принципам правової визначеності та добросовісності, а й порушує зміст цих засад права.

При цьому позивачем не наведено жодного обґрунтування щодо неможливості звернутися до суду раніше отримання листа відповідача, в т.ч. не вказано які додаткові відомості він отримав щодо стану своїх прав, а тому лише після цього зміг звернутися до суду. Відповідний лист лише повторює факт, про який позивач був обізнаний йому виплачено спірну допомогу у 2023 році у розмірі 1000,00 грн.

Строки звернення до суду за захистом свого порушеного права мають кілька важливих цілей, а саме: гарантувати правову визначеність шляхом фіксації провадження, захистити потенційних відповідачів від пізніх скарг, які можуть бути важкими для вирішення, та запобігти несправедливості, яка могла б статися, якщо суди були б покликані ухвалювати рішення про події, що мали місце в далекому минулому, на підставі доказів, у які вже не можна було повірити і які були б неповними через те, що минув час (такого змісту висновки були сформульовані в одному з рішень ЄСПЛ, фактичні обставини якого з певними винятками чи особливостями частково можна застосувати до обставин цієї справи. У цьому рішення ЄСПЛ послався на аналогічну прецедентну практику у справі «Стербінс та ін. проти Сполученого Королівства», рішення від 24 вересня 1996 року, Звіти про судові рішення та рішення 1996-IV, pp. 1502-1503, § 51; «Вo проти Франції» [GC], № 53924/00, § 92, ECHR 2004-VIII).

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2025 року у справі №9901/415/21.

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Суд зауважує, що положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2024 року у справі №990/226/24.

Суд констатує відсутність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду. Позивач не посилався на захворювання, непрацездатність, проходження військової служби чи будь-які інші обставини, які впливають на можливість особи звернутися до суду, натомість фактично лише заперечував висновки суду про дату, з якої належить обчислювати перебіг відповідного строку.

Отже, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути з усіма доданими до неї матеріалами, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Боженко Н.В., ухвала постановлена в перший робочий день судді.

Керуючись ст. ст. 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду по справі 160/12625/25.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко