Справа № 360/1559/24
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1559/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду з Першого апеляційного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач звільнений в запас Збройних Сил України та виключений зі списків особового складу відповідача наказом начальника частини від 22.11.2021 № 908 ОС.

20.11.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням здійснити повний розрахунок грошового забезпечення при звільненні, а саме здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, встановивши базовий місяць індексу споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року.

Відповідач листом від 03.12.2024 повідомив, що за результатами розгляду звернення розмір індексації грошового забезпечення, за вказаний період проходження військової служби, визначено згідно вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №0.11-5760/0/6/-20-Вих від 02.06.2020 «Про окремі питання індексації грошового забезпечення» та з урахуванням базових місяців, в яких відбувалося підвищення грошових доходів (зростання грошового забезпечення. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації є компенсаторною складовою доходу у вигляді заробітної плати працівника.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 13.03.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 27.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом.

Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення вимог з огляду на таке.

Позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , згідно наказу від 19.03.2020 №773-ОС «Про особовий склад» зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення та згідно наказу начальника загону від 22.11.2021 №908-ОС «Про особовий склад» виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням.

Позивач у спірний період не проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відтак, картки грошового забезпечення за 2015-2018 роки надати неможливо. В спірний період позивач проходив службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_3 ).

Відповідач зазначає, що Постановою №1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення, починаючи з 01.12.2015, але й визначено базовий місяць (січень 2016 року), з якого в подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації. Проте, військовослужбовцям не підвищувалось грошове забезпечення.

Також для встановлення порядку визначення базового місяця для нарахування індексації відповідач вважає за необїідне необхідно проаналізувати норми Порядку № 1078, які свідчать про те, що:

- до 01.12.2015 за працівником при його переведенні на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведенні на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість зберігалася сума індексації, але тільки за умови, якщо збільшення заробітної плати є меншим від суми індексації за відповідний місяць; в іншому випадку місяць збільшення заробітної плати стає новим базовим;

- після 01.12.2015 - для новоприйнятих та переведених працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник тобто після прийняття на службу або переміщення по службі має визначатися новий базовий місяць для обрахування індексації після підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Відповідно обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення здійснюється індивідуально для кожного працівника (військовослужбовця) та залежить, в тому числі, від його просування по службі.

На підставі зазначеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повому обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що посилання відповідача на те, що позивач у спірний період не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 є неприйнятними для вирішення даного спору, оскільки, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04 березня 2020 року №138-ОС позивача було переведено для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 , наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, в тому числі і грошове забезпечення, з 19 березня 2020 року, то таким чином, враховуючи вищезазначене, позивач продовжив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) згідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.03.2020 №773-ОС «Про особовий склад» зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Прибув для подальшого проходження служби з ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Сторонами визнається той факт, що у спірний період, а саме: з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, позивач проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно наказу начальника загону від 22.11.2021 №908-ОС «Про особовий склад» позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з 22.11.2021.

20.11.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно, встановивши базовий місяць індексу споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року.

Листом від 03.12.2024 №09/Г-2572/2623 відповідач повідомив, що розмір індексації грошового забезпечення, за вказаний період проходження військової служби, визначено згідно вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №0.11-5760/0/6/-20-Вих від 02.06.2020 «Про окремі питання індексації грошового забезпечення» та з урахуванням базових місяців, в яких відбувалося підвищення грошових доходів (зростання грошового забезпечення).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За правилами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин другої-третьої статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, аналіз наведених нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме: Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Також з аналізу наведених норм вбачається, що індексація грошового забезпечення має нараховуватись підприємством, організацією, установою, яка здійснює виплату доходу.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі №825/1987/17.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Отже, згідно з вищезазначеними нормами та висновками Верховного Суду, індексацію грошового забезпечення позивачу має виплачувати та військова частина, яка здійснювала виплату грошового забезпечення в спірний період одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Судом встановлено та визнається сторонами, що у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_5 та зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідача з 19.03.2020.

Отже, в спірний період позивач не перебував на грошовому забезпеченні у відповідача та, як наслідок, відповідач не здійсннював нарахування та виплату грошового забезпечення, в тому числі індексації, позивачу у спірний період.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачений ообов`язок військової частини, з якої звільняється/переводиться військовослужбовець, здійснювати перевірку правильності нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцю іншою військовою частиною.

Таким чином, відповідач не порушував право позивача щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 28.02.2018.

Посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин розпорядження АДПСУ №0.11-5760/0/6/-20-Вих від 02.06.2020, в якому зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення проводиться органом Державної прикордонної служби України з якого було виключено військовослужбовця в зв`язку зі звільненням з військової служби, з урахуванням не виплаченої індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби в інших органах Державної прикордонної служби України, суд вважає необгрунтовними, оскільки згідно з частиною другою статті 19 Закону України «Про правотворчу діяльність» закони та постанови Кабінету Міністрів України мають вищу юридичну силу ніж розпорядження АДПСУ, а тому, саме вищезазначеними нормативно-правовими актами суд має керуватися під час вирішення спору у цій справі.

Крім того, як зазначалося вище за текстом, згідно статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Інших нормативно-правових актів, окрім закону, Законом №2011-ХІ не визначено.

Також суд зазначає, що АДПСУ жодним нормативно-правовим актом не наділена тлумачити або роз`яснювати, розширювати положення діючих законів.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати і індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2025 по 28.02.2018 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця