Справа № 120/6801/25
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Вінниця

26 травня 2025 р. Справа № 120/6801/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши в письмовому провадженні заяву про забезпечення позову у справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Старого Миколи Миколайовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Старого Миколи Миколайовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом комісії №38 від 13.05.2025 року.

Ухвалою від 21.05.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.05.2025 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі №120/6801/25.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення є завідомо протиправним, оскільки позивач має визначене законом право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Це право обумовлене наявністю у його матері статусу особи з інвалідністю ІІ групи, а також тим, що мати, маючи двох військовозобов`язаних дітей, обрала саме позивача для здійснення за нею догляду (утримання).

Очевидна протиправність оскаржуваного рішення, на переконання представника, підтверджується рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року у справі №120/11892/24.

На виконання цього рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 вже надавав ОСОБА_1 відстрочку від призову на підставі абзацу 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

В подальшому позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, хоча жодні обставини не змінились, що вказує на фактичне ігнорування відповідачем рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року у справі №120/11892/24.

Представник позивача звернув увагу, що свідоме ігнорування територіальним центром як норм чинного законодавства, так і висновків зазначеного судового рішення, а також встановлених ним обставин, які не підлягають повторному доказуванню, стало підставою для повторного звернення до суду з позовом про надання відстрочки.

На думку представника позивача, у разі невжиття заходів забезпечення позову правовідносини перейдуть у нову правову площину, що унеможливить відновлення порушеного права позивача.

Розглядаючи заяву та вирішуючи питання про необхідність забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно пунктів 1, 2 частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частина 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. При цьому, заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації уже звертався 26.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з підстав того, що у нього матір є особою з інвалідністю ІІ групи.

До заяви позивач долучив: нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України; нотаріально засвідчену копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 ; витяг із програми Резерв +; нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію довідки МСЕК серії 12ААБ № 693856, про встановлення ОСОБА_3 . ІІ групи інвалідності з 18.11.2020 безтерміново; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про шлюб батьків позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 ; нотаріально засвідчену копію військового квитка ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 ; заяву ОСОБА_2 за формою встановленою додатком 15 до Порядку № 560; заяву ОСОБА_2 (довільної форми) в підтвердження відсутності невійськовозобов`язаних осіб, які відповідно до Закону, зобов`язані її утримувати.

Однак, за результатами розгляду заяви протоколом від 30.08.2024 року № 23 Комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати особу з інвалідністю І чи ІІ групи відповідно до Додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період".

Позивач не погодившись із таким рішенням, оскаржив його до Вінницького окружного адміністративного суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року у справі №120/11892/24 визнано протиправним та скасовано рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що оформлене у формі протоколу засідання комісії від 30.08.2024 року №23. Зобов`язано комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що долучених до заяви позивача від 26.08.2024 року документів було цілком достатньо для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, адже такі документи підтверджують як наявність матері, що є особою з інвалідністю ІІ групи, мати позивача із двох військовозобов`язаних дітей обрала саме ОСОБА_1 , так і те, що мати позивача не має інших невійськовозобов`язаних осіб, які зобов`язані за законом її утримувати, а тому рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 30.08.2024 № 23, про відмову в наданні позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ, є протиправним та підлягає скасуванню.

Так, норми статті 78 КАС України визначають підстави звільнення від доказування, серед яких вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року у справі №120/11892/24 не потребують доказування та є обов`язковими до врахування, у тому числі й для територіального центру комплектування.

Водночас, після завершення строку дії відстрочки, наданої позивачу на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року у справі №120/11892/24, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

До заяви були долучені всі документи, передбачені чинним законодавством, аналогічні тим, що подавалися ним раніше у серпні 2024 року та рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року у справі №120/11892/24.

Представник позивача наголошує, що відповідач свідомо не виконав вимоги чинного законодавства та обов`язкового судового рішення у справі №120/11892/24, яким уже було підтверджено наявність у нього права на відстрочку. Попри подання всіх необхідних документів та дію норм пунктів 57 58-1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №519 від 06.05.2025 року, які передбачають автоматичне продовження відстрочки без повторного звернення, відповідач безпідставно відмовив у її наданні.

На переконання представника позивача, такі дії свідчать про ігнорування норм закону й принципу обов`язковості судових рішень, що обумовило необхідність повторного звернення позивача до суду з метою захисту свого права на відстрочку від призову відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Cлід зазначити, що предметом позову у цій справі є зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю

При цьому, відповідно до частини 9 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу зазначених норм вбачається, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці. При цьому особа, яка має право на відстрочку і бажає скористатись цим правом, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації.

За своєю правовою природою мобілізація особи супроводжується, в тому числі, виданням відповідного наказу, який є актом індивідуальної дії, і по усталеній судовій практиці не підлягає оскарженню, оскільки є реалізованим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, у разі встановлення наявності у нього такого права, а також унеможливить виконання рішення суду, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Фактично, у разі задоволення позову в цій справі, не можливо буде виконати рішення суду, що виключає доцільність існування самого такого позову, оскільки в такому випадку суд не надасть ефективного захисту потенційно порушеному праву, що є неприпустимим.

Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах №120/601/24 від 09 липня 2024 року та №120/12717/24 від 12 грудня 2024 року.

Більше того, у постанові №160/2592/23 від 05.02.2025 року Верховний Суд вказав, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

З огляду на наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у разі призову позивача на військову службу під час мобілізації до розгляду та вирішення справи, подальша реалізація його права на відстрочку стане юридично неможливою через набуття ним статусу військовослужбовця.

Це унеможливить як ефективний судовий захист, так і виконання рішення суду, що суперечить принципу доступу до правосуддя.

Суд враховує, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року у справі №120/11892/24 підтверджено право позивача на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Незважаючи на це, відповідач повторно відмовив у наданні відстрочки, всупереч висновкам суду.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову є об`єктивно необхідним для збереження існуючого правового стану до моменту остаточного вирішення спору.

У разі ж відсутності таких заходів, існує реальна загроза порушення права позивача, що не підлягатиме ефективному відновленню в майбутньому, зокрема, у зв`язку з імовірністю його призову на військову службу, після чого надання відстрочки стане юридично неможливим.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для гарантування реального й дієвого судового захисту прав позивача.

З огляду на незворотність процедури мобілізації та набуття особою статусу військовослужбовця, лише своєчасне вжиття заходів забезпечення позову може гарантувати ефективний судовий захист та забезпечити виконання рішення суду.

Отже, враховуючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані до заяви докази, суд дійшов висновку про її задоволення та вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі №120/6801/25.

Відтак, вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають меті застосування інституту забезпечення адміністративного позову та є ефективним засобом до набрання законної сили рішенням прийнятим по цій справі.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі №120/6801/25.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Свентух Віталій Михайлович