Справа № 580/3099/25
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року справа № 580/3099/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

1.03.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не звільнення його, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, на підставі абз.13 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок відсутності однієї нирки;

зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення його, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, на підставі абз.13 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 вказаного Закону за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок відсутності однієї нирки.

Обґрунтовуючи зазначив, що його дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи та потребує догляду. Тому він звернувся до відповідача з відповідним рапортом на звільнення. Однак відповідач відмовив у його задоволенні. Вважає, що відповідач діє всупереч вимог законодавства.

Ухвалою від 26 березня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд правилами спрощеного позовного провадження.

10.04.2025 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи зазначив, що разом з рапортом на звільнення, крім інших документів позивач надав виписку із медичної картки стаціонарного хворого від 30.12.2020 №9390 (дата видачі більше 4-х років тому), в якій вказано діагноз дружини термінальний гідронефроз ліворуч, гострий пієлонефрит, єдина функціонуюча права нирка (нефректомія зліва 22.12.2020). Із вказаного документу відповідач не установив відсутність парного органу, як передбачено ст.26 Закону №2232-ХІІ, а лише його не функціонування. Тому відсутні підстави для звільнення з військової служби. Крім того, позивач не надав доказів необхідності здійснення ним догляду за його дружиною, що також передбачено вимогами абз.11 п.3 ч.12 ст.26 вказаного вище Закону. Позивач подав рапорт на звільнення з військової служби не по команді, тобто рапорт поданий командиру роти, а не безпосередньому командиру. Рапорт позивача розглянутий командуванням відповідача відповідно до вимог чинного законодавства. Тому доводи позивача про бездіяльність необґрунтовані, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

14.04.2025 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що надані ним документи підтверджують відсутність одного з парних органів у його дружини та наявність інвалідності ІІІ групи, вимоги щодо додаткових підтверджень необхідності догляду непередбачені законодавством, порядок подання рапорту про звільнення відповідач чинним нормативним вимогам.

Усі подані документи суд долучив до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

26.02.2025 позивач звернувся рапортом до командира 3-ї мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 , в якому, посилаючись на підп. «г» п.2 ч.4, абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, повідомив про небажання продовжувати військову службу та просив звільнити його в запас Збройних Сил України у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи та відсутністю у неї одного з парних органів (стан після нефректомії зліва, єдина функціонуюча права нирка). У додатках до рапорту вказав перелік документів: завірену копію паспорту ОСОБА_2 , завірену копію картки платника податків ОСОБА_2 , завірену копію довідки МСЕК ОСОБА_2 , копію свідоцтва про одруження НОМЕР_5 , завірену копію своєї картки платника податків, виписку із медичної картки стаціонарного хворого про хворобу.

У подальшому командир 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_3 клопотав по суті рапорту позивача до командира мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 . Тимчасово виконуючий обов`язки командира мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_4 клопотав по суті рапорту вказаного вище лейтенанта ОСОБА_5 до командира Військової частини НОМЕР_1 .

На вказаних вище клопотаннях від руки помічник командира з правової роботи начальник юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 полковник юстиції ОСОБА_6 наклав резолюцію, зазначивши, що рапорт позивача не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують необхідність здійснення догляду за дружиною та відсутність одного з парних органів.

Тому позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Тому позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації та, виявивши небажання продовжувати військову службу, подав рапорт про звільнення з неї на підставі підп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме на підставі абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Згідно з ч.7 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України. У вказаному контексті суд урахував, що підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до п.233 Розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Згідно з абзацом першим п.234 Розділу XII Положення перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Відповідно до п.241 Розділу XII Положення військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами "б", "в", "д" частини третьої, підпунктами "б", "в", "г" пункту 1, підпунктами "а", "б" пункту 2 частини четвертої, підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "к" пункту 1, підпунктами "а", "б", "в", "ґ" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини п`ятої, підпунктами "а", "б", "в" пункту 1, підпунктами "а", "б", "г" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них. Військовослужбовці за наявності підстав, передбачених підпунктами "й" або "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільняються з військової служби не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня подання рапорту на звільнення.

У наказах командирів (начальників) для військовослужбовців, які звільняються з військової служби, можуть бути застосовані такі види заохочення, як оголошення подяки, нагородження грамотою, цінним подарунком, грошовою премією, занесення прізвища військовослужбовця до Книги пошани військової частини.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Для військовослужбовців, звільнених у запас або у відставку, які позитивно характеризувалися під час проходження військової служби, організовуються урочисті проводи:

звільнених командирів (начальників) військових підрозділів, військових частин і з`єднань - із шикуванням особового складу;

інших звільнених військовослужбовців - на загальних зборах військової частини.

Отже, за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі вказаних вище норм законодавства та доданих до рапорту документів відповідач 1 зобов`язаний видати наказ, а саме за наявності достатніх правових і фактичних підстав - про звільнення з військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Так, згідно з п.2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Згідно з п.1 розділу ІІІ Порядку №531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує:

найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт;

заголовок «Рапорт»;

суть порушеного питання;

перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби);

найменування займаної посади;

військове звання, власне ім`я та прізвище;

дату;

особистий підпис.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Отже, за наслідками розгляду письмового рапорту командири (начальники) надають відповідь шляхом накладення резолюції, яка має відповідати вказаному вище додатку.

Згідно з п.3 розділу ІІІ Порядку №531 непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Порядку №531 якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Згідно з п.5 розділу ІІІ Порядку №531 командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку №531 усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

Врахувавши вказані вище норми законодавства та обставини справи з досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позивач дотримався вказаних вище вимог щодо оформлення рапорту до відповідача, а протилежні доводи відповідача не обґрунтовані та не враховані судом.

Щодо суті підстави для звільнення з військової служби суд урахував.

Згідно з абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, на який позивач посилався у рапорті,

військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 . Згідно з довідкою Міжрайонної МСЕК №2 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №350654 дружині позивача 26.07.2021 встановлена безтерміново ІІІ група інвалідності. Водночас випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9390, яку позивач додавав до рапорту, підтверджується встановлений діагноз його дружині, а саме термінальний гідронефроз ліворуч, гострий пієлонефрит, єдина функціонуюча права нирка (нефректомія зліва 22.12.2020).

У вказаному контексті відповідач не обґрунтовано не урахував, що нефректомія - це операція з видалення нирки (хворої та/або неробочої). Під час нефректомії видаляють увесь орган.

Тому доводи відповідача та резолюція на рапорті щодо відсутності документів, які підтверджують відсутність одного з парних органів у дружини, необґрунтованій та спростовані вказаними вище доказами.

Водночас відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України від 21 березня 1991 року №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі ЗУ №875-XII) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.

Статтею 3 ЗУ №875-XII визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.

Відповідно до п.26 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Згідно з підп.24 п.5 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII), затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, який визначає перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме у разі необхідності здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів:

копія свідоцтва про шлюб;

один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

документ, що підтверджує наявність у дружини (чоловіка) захворювання та/або причину інвалідності.

Додаткових документів, які б підтверджували факт здійснення догляду за хворою дружиною законодавством не передбачено. Позивач додав до рапорту вказану вище довідку МСЕК та виписку із медичної картки стаціонарного хворого про хворобу дружини. Тому доводи відповідача та його резолюція на рапорті про відсутність документів, які підтверджують необхідність здійснення догляду за дружиною, не обґрунтовані та невраховані судом.

Отже, обгрунтовані доводи позивача про порушення відповідачем п.5 розділу ІІІ Порядку №531 відмовою у задоволенні рапорту шляхом накладення виключно резолюції, до якого додано необхідні документи.

Оскільки відмова позивачу у задоволенні його рапорту не узгоджується зі вказаними вище вимогами законодавства і такі дії вчинені шляхом накладення резолюції, відсутній наказ на підставі рапорту позивача, відповідач порушив процедуру розгляду заяви позивача саме такою бездіяльністю. Тому суд дійшов висновку, що належним способом відновлення прав позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо вирішення вказаного вище рапорта позивача, зобов`язати відповідача у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, розглянути рапорт позивача від 26.02.2025 щодо звільнення з військової служби та за наслідками його розгляду прийняти відповідне обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду в цьому рішенні. До часу належного розгляду документів позивача зобов`язувати його винести конкретний вид рішення передчасно.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у вказаних вище частинах.

Зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору за звернення з позовною заявою до адміністративного суду, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Визнати протиправною бездіяльність Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо вирішення рапорту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) від 26.02.2025 про його звільнення в запас Збройних Сил України на підставі абз.13 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок відсутності однієї нирки, та зобов`язати її у межах, спосіб і строки, визначені законом, розглянути цей рапорт та за наслідками прийняти відповідне обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду в цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 26.05.2025.