Справа № 240/5736/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/5736/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невчасної виплати позивачу всіх сум, належних йому при звільненні (індексації грошового забезпечення в сумі 83 625,03 грн.);

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 01.02.2022 до 05.03.2024 року в сумі 72 564,80 грн.;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , проте його було звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 01.02.2022 року. Як вказує позивач, відповідач протиправно не виплатив позивачу при звільненні індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, в зв`язку з чим останній звернувся за захистом свого порушеного права до суду.

Позивач стверджує, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року у справі №240/3039/23 відповідач сплатив належне позивачу грошове забезпечення 05.03.2024 року в сумі 145 099,33 грн., з яких 83 625,03 грн. індексація грошового забезпечення та 61 474,30 грн. компенсація втрати заробітку. Тому позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за увесь період затримки розрахунку індексації грошового забезпечення при звільненні.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду з постановленням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні.

Вважає, що позивач, будучи виключеним із списків особового складу з 01.02.2022 та звертаючись з цим позовом лише 22.03.2023 року, не дотримався строку звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а також не навів обставин, які б зумовили поважність пропуску процесуального строку звернення до суду.

Крім того, відповідач вважає безпідставним застосування статті 117 КЗпП України у даному спорі, посилаючись на те, що зазначена норма застосовується як підстава відповідальності власника (підприємства, установи), тоді як відповідачем у цій справі є військова частина, а не власник в розумінні статті 117 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу з наказу від 01.02.2022 № 21 командира військової частини НОМЕР_1 позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 01.02.2022.

При цьому, звільнення позивача зі служби відбулося без проведення з ним остаточного розрахунку.

Так, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 240/3039/23, яке набрало законної сили, було задоволено позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язано останню нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28 02.2018 із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) - січень 2008 року; також зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 у справі № 240/18810/23 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача, починаючи з 29.01.2020 по 01.02.2022 включно, у спосіб, визначений судом, та виплатити позивачу грошове забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку та виплачених раніше сум. Також зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 29.01.2020 по дату виплати належного грошового забезпечення.

Крім того, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 у справі № 240/34099/23, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність відповідача у невиплаті позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, який фактично відбувся 16.11.2023 (невчасної виплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за речове майно). Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 105180,32 грн.

Визначаючи у наведеній справі розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2022 до 16.11.2023, суд вказав на те, що з врахуванням ст.117 КЗпП України у чинній редакції згідно із Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями, отже відшкодування позивачу середнього заробітку має бути здійснене в межах шести місяців, за період з 16.05.2023 по 15.11.2023, і розмір цього відшкодування в такому разі становить 110 177,36 грн. Однак, враховуючи практику Верховного Суду щодо застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування має повністю відповідати сумі недоплачених коштів у розмірі 105180,32 грн., яка є на 100% співмірною з його порушеним правом. З урахуванням цього висновку судом у справі №240/34099/23 присуджено до стягнення 105 180,32 грн. середнього заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення у справі №240/3039/23 відповідач 05.03.2024 року сплатив позивачеві 145 099,33 грн., з яких, згідно розрахунку позивача (а.с.11) 83625,03 грн. - індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 по лютий 2018 року.

Позивач вважає, що надходженням цих коштів лише 05.03.2024 підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з ним при звільненні, тому звернувся до суду з цим позовом також з вимогою про стягнення середнього заробітку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1-1 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що встановлює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення Кодексу законів про працю України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.02.2020р. у справі №813/356/16.

При цьому суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме: встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, позивачу за факт несвоєчасного розрахунку, який мав місце після 19.07.2022, може бути лише одноразово відшкодовано середній заробіток - без урахування суми недоплачених коштів, складових грошового забезпечення, які не були виплачені вчасно, а також періоду затримки у розрахунку, оскільки вся відповідальність роботодавця обмежується однією умовою - терміном виплати середнього заробітку тривалістю у шість місяців.

У позовній заяві позивач підтверджує, що вже звертався до суду про стягнення середнього заробітку за період з 01.02.2022 (дня виключення із списків особового складу) до 16.11.2023 (дня виплати грошового забезпечення в сумі 105 180,32 грн.), спір було вирішено у судовій справі 240/34099/23, проте вважає що вправі самостійно визначити обсяг своїх вимог на момент припинення триваючого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку з ним.

Між тим, як вказувалось вище, рішенням суду у справі №240/34099/23 було стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 105180,32 грн. При цьому, судом у справі № 240/34099/23 зазначено, що період шість місяців на день розрахунку 16.11.2023 складає 184 календарних дні (з 16.05.2023 по 15.11.2023), у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню, оскільки належить стягнути середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача за 183 календарних дні.

Розмір середнього заробітку позивача за 184 календарних дня складає 110177,36 грн. Проте з урахуванням принципу співмірності на користь позивача постановлено стягнути лише 105180,32 грн.

Таким чином, відповідач вже поніс матеріальну відповідальність у вигляді обов`язку сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах шести місяців відповідно до правового регулювання, запровадженого після 19.07.2022 року, на суму 105180,32 грн., розраховану за період з 16.05.2023 по 15.11.2023.

Відтак, визначаючись у справі, що розглядається, щодо суми середнього заробітку, який може бути стягнутий на користь позивача, суд дійшов висновку, що така сума складає 4997,04 грн. (598,79х184 календарних дні = 110 177,36 грн. (розмір середнього заробітку за шість місяців)) - 105 180,32 грн. (сума середнього заробітку, стягнута у справі № 240/34099/23 за період після 19.07.2022) = 4997,04 грн.).

Отже, у даній справі розмір відповідальності відповідача у вигляді сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем становитиме 4997,04 грн.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача про нерозповсюдження на нього норми статті 117 КЗпП України є непереконливими, оскільки наведена норма встановлює відповідальність роботодавця як юридичної особи (підприємства, установи, організації незалежно від форми власності) або фізичної особи - підприємця, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

Так само судом не беруться до уваги доводи відповідача про недотримання позивачем строку звернення до суду, оскільки питання дотримання строку звернення до суду досліджувалось при прийнятті позовної заяви до розгляду.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 143, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасну виплату грошового забезпечення у день звільнення у належному розмірі.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 4997,04 грн. за час затримки повного розрахунку при звільненні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко