Справа № 468/616/25
Суддя: Звягіна О. В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/616/25
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Звягіної О.В. за участю секретаря судового засідання Шутєєвої Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баштанка справу № 468/616/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 189 від 26.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови № 189 від 26.03.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.

Посилаючись на неправомірність оскарженої ним постанови, позивач вказав, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, оскільки повістки на 27.10.2024 року, яка була направлена не за місцем його фактичного проживання, він не отримував, ніяким іншим чином про її наявність не був проінформований.

Крім того, позивач є багатодітним батьком, фактично проживає зі своєю дружиною та дітьми у АДРЕСА_1 . 14.04.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 взято ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних (22 аркуш військового квитка серії НОМЕР_1 ). Таким чином, з 14.04.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_4 відоме фактичне місце проживання позивача.

08.07.2024 року медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби (6 аркуш військового квитка серії НОМЕР_1 ).

26.07.2024 року комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі відсутності документів про визначення місця проживання дітей з військовозобов`язаним, позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

17.08.2024 року ОСОБА_1 призваний у Збройні сили України ІНФОРМАЦІЯ_3 (4 аркуш військового квитка серії НОМЕР_1 ).

В період з 17.08.2024 року по 03.10.2024 рік, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 аркуш військового квитка серії НОМЕР_1 ), з якої його звільнено 03.10.2024 року на підставі наказу № 306 командира військової частини. Підставою для звільнення з військової служби ОСОБА_1 є перебування на його утриманні трьох і більше дітей, що передбачено пп. «г», п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

04.10.2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 де його взято на військовий облік військовозобов`язаних ( НОМЕР_4 аркуш військового квитка серії НОМЕР_1 ).

Таким чином, позивач після звільнення 03.10.2024 року з військової служби, та наступний день з явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого фактичного проживання і місця його призову до ЗСУ. На час взяття 04.10.2024 року на військовий облік ОСОБА_1 та на теперішній час будь-яких змін його анкетних даних не відбулось.

10.03.2025 року, а не 11.03.2025 року, як вказано в постанові № 189 від 26.03.2025 року, ОСОБА_1 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подання заяви на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що підтверджується повісткою № 1240-Б/в від 10.03.2025 року, яку видано ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач також звертає увагу на те, що його звинувачують у недотриманні процедури оформлення відстрочки, в той час як відстрочка від призову на військову службу є правом особи, а не його обов`язком.

11.03.2025 року ОСОБА_1 викликано до ІНФОРМАЦІЯ_2 за телефонним дзвінком на його особистий мобільний телефон і після його прибуття за викликом, складено Протокол № 130 про адміністративне правопорушення від 11.03.2025 року.

Під час складання Протоколу № 130 про адміністративне правопорушення від 11.03.2025 року та розгляду 26.03.2025 року адміністративної справи по суті, ОСОБА_1 повідомляв посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що постійно проживає з сім`єю у АДРЕСА_1 , про що документально та фактично відомо вказаним посадовим особам. Крім того, в його особовій справі містяться всі дані про фактичне місце проживання та анкетні дані (у т.ч. і номер мобільного телефону), які на даний час не мають будь-яких змін. За місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_2 куди була направлена повістка позивач не проживає вже декілька років і будь-яких повісток про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 27.10.2024 року не отримував.

У зв`язку з цим позивач просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Процесуальні дії у справі та заяви сторін:

02.04.2025 року позовна заява надійшла до Баштанського районного суду Миколаївської області. Того ж дня відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також до участі у справі в якості співвідповідача був залучений ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також витребувані у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткові докази.

Від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_7 10.04.2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 не є належним відповідачем по справі в частині оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по суті та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Від ІНФОРМАЦІЯ_2 09.04.2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому містилося прохання відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з правомірністю винесення постанови, що оскаржується, за факт неявки за повісткою.

Сторони по справі для участі в розгляді справи не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за наявними матеріалами у справі.

Оскільки усі учасники даної справи повідомленні відповідно до положень ст. 268 КАС України, до суду не з`явились, їх неявка не перешкоджає розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі

Це означає, що ч.2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 11.03.2025 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 210 ч.3 КУпАП у зв`язку з його неявкою до ІНФОРМАЦІЯ_2 27.10.2025 року за повісткою №788430, направленою йому засобами поштового зв`язку (вкладення №056 від 17.10.2025 року) на адресу АДРЕСА_2 , за якою він давно не проживає.

Протокол складений у присутності позивача, який вказав, що не отримував виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В тексті протоколу вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 26.03.2025 року о 14.30 год.

26.03.2025 року керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 210 ч.3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. на підставі складеного 11.03.2025 року протоколу № 130.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1, 9 ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Позивач перебуває на військовому обліку, неодноразово уточнював свої облікові дані в ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказуючи свої засоби зв`язку та фактичне місце проживання, а саме АДРЕСА_1 . Саме ця адреса зазначена і в протоколі і в постанові РТЦК та СП як фактичне місце проживання, а факт того, що його викликали для складання протоколу по телефону і він як законослухняний громадянин з`явився доводить, що уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_2 знали і місце фактичного проживання позивача і його засоби зв`язку. Крім того, позивач 04.10.2024 року особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік після звільнення з військової служби.

Крім того, при перевірці за номером поштового відправлення, яким була направлена ця повістка, на сайті Укрпошти за посиланням https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html взагалі вбачається, що дані про відправлення за номером 056 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Відповідно до ч.1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 9-11 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже обов`язковим елементом суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного правопорушення є наявність вини у формі умислу чи необережності.

Для визначення вини особи в неявці на виклик і для умисної форми, і для необережної обов`язковим є встановлення того, що така особа фактично знала про те, що їй здійснений такий виклик, як наслідок цього вона усвідомлювала або мала передбачати, що ігноруючи умисно чи з необережності такий виклик вчиняє відповідне правопорушення.

В протилежному випадку її дії щодо неявки на виклик, про який вона не знає взагалі, не ґрунтуються ні на її умислі, ні на необережності, оскільки вона взагалі не усвідомлює і не може навіть передбачити, що своєю бездіяльністю вчиняє правопорушення, оскільки не знає про виклик, який фактично не отримала. І в такому разі подібна неявка особи на виклик, про який вона в дійсності не знала, сталась не з вини такої особи, а, отже, і притягнення особи до адміністративної відповідальності за відсутності її вини у вчиненні відповідного правопорушення, суперечить ст. 9 КУпАП, тому є незаконним.

Висновки суду щодо цього узгоджуються з позицією Верховного Суду в постанові від 20.05.2020 року по справі №524/5741/16-а, відповідно до якої притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У зв`язку з цим викладені в протоколі та постанові діяння позивача не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, у зв`язку з відсутністю його вини у неявці на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність якої він в дійсності обізнаним не був.

Оскільки згідно зі ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в даному випадку не надав до суду допустимих достатніх фактичних даних на підтвердження правомірності дій, які оскаржуються фізичною особою.

Крім того, суд вважає за необхідне особливо зауважити, що в даному випадку справа стосується перевірки судом правомірності та обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності і саме на таку категорію справ поширюється також конституційна презумпція невинуватості, закріплена в ст. 62 Конституції України, з врахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, який не розрізняє кримінальну та адміністративну відповідальність, вважаючи їх всіх кримінальним переслідуванням, за такого, в адміністративних справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не позивач має довести законність своїх вимог і відсутність в своїх діях складу адміністративного правопорушення, а відповідач суб`єкт владних повноважень достатніми, належними та допустимими доказами має довести наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення та законність її притягнення до адміністративної відповідальності, спростувавши таким чином презумпцію невинуватості особи.

Комплекс описаного вище свідчить про відсутність в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Що стосується наслідків скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності то, відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Також відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

За такого, скасування постанови та направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) можливе лише тоді, коли оскаржена постанова винесена органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу.

В даному ж випадку постанова винесена органом (посадовою особою), правомочним вирішувати цю справу, тому відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд.

У зв`язку з цим, постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73-77, 90, 242-244, 246, 250-251, 271, 273 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №189 від 26.03.2025 р., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (фактичне місця проживання:

АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідачі:

ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_4 ),

ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 ).

СУДДЯ: