Справа № 480/7125/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 р.Справа № 480/7125/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції О.А. Прилипчук) від 06.11.2024 року (повний текст складено 18.11.24 року) по справі № 480/7125/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ Кролевецький комбікормовий завод, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області №07 від 01 серпня 2024 року щодо застосування пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 6077413,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що пеню по наведеному вище контракту було помилково застосовано в період дії карантину до 30.06.2023р., а тому податковим органом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України та, як наслідок, протиправно нараховано пеню під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) на загальну суму 4175087,62 грн. Також вказує, що контролюючим органом було протиправно нараховано ТОВ Кролевецький комбікормовий завод пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за договором від 05.08.2021р. №1 АN013808-2/ТА, неможливість виконання якого засвідчена сертифікатами Сумської торгово-промислової палати на загальну суму 1902326,37 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 року по справі № 480/7125/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було безпідставно та необґрунтовано жодним нормативним актом нарахування ТОВ «Кролевецький комбікормовий завод» пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за договором від 05.08.2021р. №1 АN013808-2/ТА неможливість виконання якого засвідчена сертифікатами Сумської торгово-промислової палати на загальну суму 1902326,37 грн. Також вказує, що судом першої інстанції в порушення абз. 11 п. 52-1, п. 69.9 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення», п.п.4.1.4 ст. 4 п.п. 56.21 статті 56 Податкового кодексу України не було прийнято рішення на користь платника податку, так як тлумачення норм діючого законодавства, щодо нарахування пені під час дії карантину, є неоднозначними, що призвело до безпідставного нарахування пені, яка передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» на загальну суму 4175087,62 грн.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.05.2024 ГУ ДПС у Сумській області прийнято наказ № 1171-кп про проведення документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод за період діяльності з 20.10.2022 по 31.05.2024 з питань дотримання вимог валютного законодавства по зовнішньоекономічному контракту від 10.01.2022 № PU0242-FC та від 05.08.2021 № 1АN013808-2/ТА (а.с. 79)

В період з 29.05.2024 по 31.05.2024 ГУ ДПС у Сумській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод, за результатами якої складено акт № 6803/18-28-07-07-07/00686279/167 від 07.06.2024року (а.с. 6-12).

Відповідно до змісту акту перевірки податковим органом встановлено порушення вимог:

- ч. 2 ст.13 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII Про валюту і валютні операції, п. 21 розділу II постанови Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5 Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, в результаті чого допущено порушення вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по контракту від 10.01.2022 № PU0242-FC, укладеного з нерезидентом UTF AG (Switzerland) в сумі 471308,22 дол. США за період з 27.01.2023 по 06.02.2023, в сумі 417045,78 дол. США за період з 03.02.2023 по 06.02.2023, в сумі 3337443,00 дол. США за період з 03.02.2023 по 06.02.2023, в сумі 2975797,00 дол. США за період з 07.02.2023 по 10.04.2023, в сумі 1991805,00 дол. США за період з 11.04.2023 по 17.04.2023, в сумі 1104805,00 дол. США за період з 18.04.2023 по 24.04.2023 року.

- ч. 3 ст. 13 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII Про валюту і валютні операції, п. 21 розділу II постанови Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5 Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, у частині дотримання граничного строку надходження товару по договору від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA, укладеного з нерезидентом з Stela Laxhuber GmbH (Німеччина) в сумі 45000,00 євро за період з 19.03.2024 по 31.05.2024, в сумі 220312,50 євро за період з 09.04.2024 по 31.05.2024 року (а.с. 12).

10.07.2024 ТОВ Кролевецький комбікормовий завод подано до ГУ ДПС у Сумській області заперечення до акту перевірки від 07.06.2024 № 6803/18-28-07-07-07/00686279/167 (а.с. 91-94).

26.07.2024 ГУ ДПС у Сумській області листом № 1887/12/18-28-07-07-07 повідомлено ТОВ Кролевецький комбікормовий завод, що за результатами розгляду заперечення ТОВ Кролевецький комбікормовий завод від 10.07.2024 № 10-07/24 юр ГУ ДПС у Сумській області вважає висновки акту таким, що відповідають фактичним обставинам, правомірними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства (а.с. 94 звор.бік-96).

01 серпня 2024 року Головним управлінням ДПС у Сумській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 07, яким до ТОВ Кролевецький комбікормовий завод застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 6077413,99 грн. (а.с. 14).

Не погодившись з прийнятим контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № 07 від 01 серпня 2024 року є таким, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та в повній мірі відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак скасуванню в судовому порядку не підлягає.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ Добробут-12 (Продавець) уклало зовнішньоекономічний контракт від 10.01.2022 № PU0242-FC з нерезидентом UTF AG (Switzerland) (Покупець) на постачання кукурудзи 3-го класу українського походження. Загальна вартість товару становить 4257900 дол.США, +/- 1% (а.с. 29-33).

Відповідно до умов контракту 90 % вартості партії товару оплачується Покупцем після передачі такої партії перевізнику згідно з рахунком (інвойсом) Продавця протягом 3-х банківських днів після надання на електронну адресу сканкопій документів, перелік яких визначено в контракті. Покупець повністю оплачує поставлену партію товару протягом 3-х банківських днів після надання комерційного рахунку продавця, акту виконаних зобов`язань, ВМД з відміткою про перетин кордону.

В подальшому, юридичну особу ТОВ Добробут-12 припинено шляхом приєднання до ТОВ Кролевецький комбікормовий завод згідно з рішенням від 14.07.2022 року № 2/22.

ТОВ Кролевецький комбікормовий завод стало правонаступником щодо майна, прав та обов`язків ТОВ Добробут-12, в тому числі стосовно всіх кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оскаржуються сторонами.

Також судом встановлено, що ТОВ Кролевецький комбікормовий завод, звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до UTF AG (Швейцарія), про стягнення заборгованості за контрактом № PU0242-FC від 10 січня 2022 року на поставку кукурудзи 3-го класу, врожаю 2021 року, українського походження, на суму 2975797,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову складало 108820730 грн. 00 коп.

Ухвалою від 17.02.2023 р. Господарським судом Сумської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.02.2024 по справі № 920/147/23 позов задоволено. Стягнуто з UTF AG на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод 2975797,00 доларів США (два мільйони дев`ятсот сімдесят п`ять тисяч сімсот дев`яносто сім доларів 00 центів) боргу за контрактом № PU0242-FC від 10.01.2022, укладеним між сторонами спору, що за курсом НБУ станом на 13.02.2023 (1 долар = 36,5686 гривень) складає 108820730,00 грн (сто вісім мільйонів вісімсот двадцять тисяч сімсот тридцять грн 00 коп.), а також 939400,00 грн (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста грн 00 коп.) судового збору. (а.с. 51-53).

Податковим органом під час проведення перевірки встановлено та зафіксовано в акті перевірки, що за митними деклараціям було відвантажено нерезиденту продукції на загальну суму 4225797,00 грн доларів США, що засвідчено митними деклараціями:

-UA 500090/2022/001134 від 27.01.2022 р на суму 471308,22 дол. США;

-UA 500090/2022/001407 від 03.02.2022 р на суму 417045,78 дол. США;

-UA 500090/2022/001432 від 03.02.2022 р на суму 3337443,00 дол. США.

За період з 20.10.2022р. по 31.05.2024 р. від нерезидента надійшла оплата на суму 4225797,00 дол. США, а саме: п/д від 06.02.2023р. на суму 1250000,00 дол. США, п/д від 10.04.2023р. на суму 983992,00 дол. США, п/д від 17.04.2023р. на суму 887000,00 дол. США, п/д від 24.04.2023р. на суму 295000,00 дол. США, п/д від 24.04.2023р. на суму 809805,00 дол.

Наведені обставини сторони не заперечують по справі, а тому відповідно ч. 1 ст. 78 КАС України не підлягають доведенню.

В акті перевірки податковим органом зазначено про порушення позивачем строків розрахунків за наведеною експортною операцією на суму 4175087,62 грн., а саме: з 27.01.2023р. по 06.02.2023 р. 11 днів, пеня в сумі 568757,70 грн.; з 03.02.2023р. по 06.02.2023 р. 4 дні пеня в сумі 183009,36 грн.; з 03.02.2023р. по 06.02.2023р. 4 дні пеня в сумі 1464547,42 грн.; з 07.02.2023р. по 12.02.2023р. 6 днів пеня в сумі 1958773,14 грн.

В обґрунтування заявлених вимог та доводів апеляційної скарги в цій частині, позивач посилається на те, що пеню по наведеному вище контракту було помилково застосовано в період дії карантину до 30.06.2023р., а тому податковим органом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України та, як наслідок, протиправно нараховано пеню під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) на загальну суму 4175087,62 грн.

Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ унормовані Законом України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VII від 21.06.2018 (далі - Закон № 2473-VIII), який також встановлює відповідальність за порушення валютного законодавства.

Стаття 13 Закону № 2473-VIII (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Так, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (частина перша статті 13 Закону № 2473-VIII).

Згідно із вимогами частини другої статті 13 Закону № 2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) (частина п`ята статті 13 Закону № 2473-VIII).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами, з якими позивач пов`язує неправомірність прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення рішення, є відсутність підстав для нарахування позивачу у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. При цьому, позивач зазначив, що такі правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 15.02.2024р. у справі № 420/1538/23, від 28.03.2024 у справі № 380/17879/22, від 13.05.2024 у справі № 420/11208/23.

Відповідно до абз. 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України протягом дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 липня 2024 року (справа № 240/25642/22) сформулював висновок, відповідно до якого, з 01.01.2021 пеня, нарахування якої встановлено частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Окрім того, судова палата у зазначеній справі дійшла висновку відносно застосування приписів підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 ПК України (яким встановлено, що пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у випадках, передбачених цим Кодексом) на правовідносини з нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків в іноземній валюті, зазначивши, що пеня, як міра відповідальності, яка нараховується за порушення граничних строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, врегульована спеціальним Законом, відповідно на таку (пеню) не розповсюджуються положення підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 Податкового кодексу України, за аналогією з положеннями абз. 11 пункту 52-1 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Верховним Судом здійснено відступ від висновку, викладеного в постановах від 15 лютого 2024 року у справі № 420/1538/23, від 28 березня 2024 року у справі № 380/17879/22, від 13 травня 2024 року у справі № 420/11208/23 про неможливість нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таку ж правову позицію викладено і в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 р. у справі № 520/2941/24.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.

Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

З урахуванням наведеного, є правильними є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на нарахування пені в період дії карантину, у відповідності до абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

У зв`язку з цим доводи апелянта в цій частині є помилковими та не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу в частині порушення ТОВ Кролевецький комбікормовий завод ч. 3 ст. 13 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII Про валюту і валютні операції, п. 21 розділу II постанови Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5 Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, у частині дотримання граничного строку надходження товару по договору від 05.08.2021 №1АN013808-2/TA, укладеного з нерезидентом з Stela Laxhuber GmbH (Німеччина) в сумі 45000,00 євро за період з 19.03.2024 по 31.05.2024, в сумі 220312,50 євро за період з 09.04.2024 по 31.05.2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ Кролевецький комбікормовий завод (Покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт від 05.08.2021р. № 1 АN013808- 2/ТА на поставку Stela Laxhuber GmbH, Массінг, Німеччина (Постачальник) сушарки безперервної дії (а.с. 34-43).

В подальшому, додатковими угодами від 15.11.2021 року № 1, від 02.02.2022 року № 1-А, від 03.08.2023 року № 2 сторонами вносились зміни до договору від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA (а.с. 44-49).

Так, згідно додаткової угоди від 03.08.2023 року № 2 загальна сума Договору складає 1031250,00 євро.

При цьому, в ході попередньої перевірки (акт від 26.09.2023 № 5905/18-28-07-07-07/00686279/276) ТОВ Кролевецький комбікормовий завод на виконання імпортного договору перерахувало нерезиденту Stela Laxhuber GmbH (Німеччина) попередню оплату за товар в загальній сумі 415312,50 євро (екв. 14281887,47 грн.);

- 08.09.2021 в сумі 45000 євро (екв. 1426909,50 грн.), платіжне доручення № 4 від 08.09.2021, призначення платежу - передплата за обладнання по договору від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA, інвойс № 1RE008087 від 19.08.2021 (граничний строк надходження товару з урахуванням дії наданого Сертифікату Сумської ТПП № 5900-23-3806 про форс-мажорні обставини від 04.09.2023 (вих. № 412) - 18.03.2024);

- 29.09.2021 в сумі 220312,50 євро (екв. 6837067,97 грн.), платіжне доручення № 6 від 29.09.2021, призначення платежу - передплата за обладнання по договору від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA, інвойс № 1RE008199 від 14.09.2021 (граничний строк надходження товару з урахуванням дії наданого Сертифікату Сумської ТПП № 5900-23-3806 про форс-мажорні обставини від 04.09.2023 (вих. № 412) - 08.04.2024);

- 10.08.2023 в сумі 150000,00 євро (екв. 6017910,00 грн.), платіжне доручення № 7 від 10.08.2023, призначення платежу - передплата за обладнання по договору від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA, інвойс № 1RE010939 від 08.08.2023 (граничний строк надходження товару - 05.02.2024).

Також, попередньою перевіркою (акт від 26.09.2023 № 5905/18-28-07-07-07/00686279/276) встановлено, що в перевіряємому періоді ТОВ Кролевецький комбікормовий завод по договору від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA товар не отримано.

Крім того, станом на 19.09.2023 (згідно акту попередньої перевірки від 26.09.2023 № 5905/18-28-07-07-07/00686279/276), розрахунки по договору від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA з Stela Laxhuber GmbH (Німеччина) не завершені, обліковується дебіторська заборгованість в сумі 415312,50 євро (екв. 14281887,47 грн.), що відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства (рахунок № 3712 Розрахунки за виданими авансами в іноземній валюті).

Станом на 31.05.2024 розрахунки по договору від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA зі Stela Laxhuber GmbH (Німеччина) все ще були не завершені та обліковується дебіторська заборгованість в сумі 415312,50 євро (екв. 18197789,34 грн), що відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства та не заперечується позивачем по справі.

На підставі цього, податковим органом встановлено порушення позивачем граничних строків повернення валютної виручки 365 днів на загальну суму 1902326,37 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги в цій частині, позивач посилається на те, що контролюючим органом було протиправно нараховано ТОВ Кролевецький комбікормовий завод пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за договором від 05.08.2021р. №1 АN013808-2/ТА, неможливість виконання якого засвідчена сертифікатами Сумської торгово-промислової палати на загальну суму 1902326,37 грн.

Надаючи оцінку цим доводам позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статей 2, 6, 9, 12, 13, 16 Закону № 2473-VIII постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) від 02 січня 2019 року № 5 затверджено Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення № 5).

Згідно із пунктом 21 розділу ІІ вказаного Положення граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Також, відповідно до статті 7 Закону України «Про Національний банк України» 24 лютого 2022 року з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи НБУ прийняв постанову № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова №18).

Постановою Правління НБУ № 68 від 04 квітня 2022 року Постанову № 18 було доповнено, зокрема пунктами наступного змісту: « 142. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року»; « 144. Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 142 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні».

В подальшому, до пункту 142 Постанови № 18 вносились зміни і з 07 червня 2022 року цифри "90" було замінено цифрами "120", а з 07 липня 2022 року - цифри "120" замінено цифрами "180" (постанови Правління НБУ № 113, № 142 відповідно).

Таким чином, за загальним правилом експорт товарів має здійснюватися у строки, зазначені у договорах, але не пізніше граничного строку розрахунків, встановленого НБУ, що обчислюється з дня здійснення авансового платежу (попередньої плати). До 05 квітня 2022 року такі граничні строки розрахунків становили 365 календарних днів. З огляду на введення в Україні воєнного стану НБУ змінив граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту. Відповідно до указаних змін у період з 05 квітня 2022 року по 07 червня 2022 року такі строки становили 90 календарних днів, з 07 червня 2022 року по 07 липня 2022 року - 120 календарних днів, з 07 липня 2022 року - 180 календарних днів. При цьому змінені Постановою № 18 строки застосовуються лише до операцій, що здійснені з 05 квітня 2022 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Положеннями ч. 5 ст. 13 Закону № 2473-VIII визначено, що порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону № 2473-VIII у разі, якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Колегія суддів зазначає, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває на цей час.

Згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Рішенням президії ТПП України 15 липня 2014 року № 40(3) затверджено Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України.

За правилами підпункту 4.2 пункту 4 Регламенту ТПП регіональні ТПП здійснюють засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, норм законодавства, відомчих нормативних актів, органів місцевого самоврядування, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції регіональних торгово-промислових палат/відповідної регіональної ТПП.

У постановах Верховного Суду від 22 травня 2024 року (справа № 620/14203/23), від 11 вересня 2024 року (справа № 520/21174/23), від 15 серпня 2024 року та від 16 січня 2025 року (справа № 580/4079/23) висловлено наступну правову позицію.

Положення Закону України «Про валюту та валютні операції» не визначають жодним чином повноважень контролюючого органу на власний розсуд надавати оцінку висновку торгово-промислової палати щодо наявності форс-мажорних обставин, як і не покладають на суб`єкта господарювання обов`язок довести контролюючому органу наявність форс-мажорних обставин, а навпаки - вказується лише про необхідність надати довідку (сертифікат) про існування форс-мажорних обставин у конкретно визначеній господарській операції.

Тобто, частина шоста статті 13 Закону "Про валюту та валютні операції" надає у спірних правовідносинах довідці (сертифікату) торгово-промислової палати ознаки преюдиційного характеру, оскільки визначає цей документ як достатній доказ існування форс-мажорних обставин у конкретному випадку, що не вимагає надання додаткових доказів та документів під час проведення перевірки або під час оскарження в судовому порядку її наслідків.

Тобто, Верховний Суд у вищенаведених справах констатував, що на підтвердження існування форс-мажорних обставин необхідно (достатньо) надавати відповідну довідку уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту), що, у свою чергу, вказує на відсутність у контролюючого органу права вимагати від суб`єкта господарювання інші докази на підтвердження факту існування обставин непереборної сили.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність обов`язку у суб`єкта господарювання доводити існування причинно-наслідкового зв`язку між настанням форс-мажорних обставин (введення воєнного стану в Україні) і невиконанням (несвоєчасним виконанням), зокрема, податкових зобов`язань.

Натомість, у постанові від 23.07.2024 (справа № 240/25642/22) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду виснував, що саме по собі введення воєнного стану в Україні не можна розцінювати як форс-мажорну обставину для неперерахування контрагентом - нерезидентом на рахунки позивача коштів за поставлений товар в межах зовнішньоекономічних контрактів.

Цей висновок обґрунтований тим, що позивач у справі не надав доказів, які б підтвердили настання обставин непереборної сили, які зумовили неможливість виконання нерезидентом своїх обов`язків за контрактом.

Також, Верховним Судом у постанові від 12.12.2024 (справа № 380/839/24) від 14.01.2025 (справа № 440/17191/23) з посиланням на постанови Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22 зазначено, що усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку.

Також зауважено, що Верховний Суд неодноразово вказував (постанови від 05 грудня 2023 року у справі № 917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постановах від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі № 818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі № 812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі № 805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

З наведених вище підходів слідує, що саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має встановлюватись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і оцінкою інших належних доказів, що можуть це підтвердити.

У розвиток правової позиції, сформульованої Верховним Судом у зазначених справах, суд зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом неможливості виконання зобов`язання, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та характеру зобов`язання.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не змогла виконати ті чи інші зобов`язання.

Про обґрунтованість такого висновку свідчить і аналіз ч. 6 ст. 13 Закону України № 2473-VIII, яка передбачає можливість зупинення перебігу строків розрахунків та нарахування пені за їх порушення лише у разі зупинення виконання договору, яке відбувається у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин.

Іншими словами, неможливість виконання договору, а відповідно, і звільнення від нарахування пені, має місце у разі впливу форс-мажорних обставин на таку можливість.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі № 818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі № 812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі № 805/1087/16.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем під час проведення перевірки та до суду надано Сертифікат про дію форс-мажорних обставини (обставини непереборної сили) № 5900-23-3806 від 04.09.2023, виданий Сумською Торгово-промисловою палатою, яким засвідчуються форс-мажорні обставини по договору № 1АN013808-2/TA від 05.08.2021 (а.с. 25-26).

За змістом цього сертифікату період дії форс-мажорних обставин: дата настання 24 лютого 2022 року, дата закінчення форс-мажорні обставини тривають станом на 04 вересня 2023 року.

Тому, на підставі Сертифікату Сумської ТПП № 5900-23-3806 про форс-мажорні обставини від 04.09.2023, зупинено перебіг строку розрахунків на весь період дії форс-мажорних обставин по платіжних документах:

- від 08.09.2021 № 4 в сумі 45000 євро (екв. 1426909,50 грн.), граничний строк надходження товару з урахуванням дії Сертифікату Сумської ТПП № 5900-23-3806 про форс-мажорні обставини від 04.09.2023 (вих. № 412) - 18.03.2024).

- від 29.09.2021 № 6 в сумі 220312,50 євро (екв. 6837067,97 грн.), граничний строк надходження товару з урахуванням дії Сертифікату Сумської ТПП № 5900-23-3806 про форс-мажорні обставини від 04.09.2023 (вих. № 412) - 08.04.2024).

По платежу від 10.08.2023 в сумі 150000,00 євро (екв. 6017910,00 грн.), платіжне доручення № 7 від 10.08.2023, інвойс № 1RE010939 від 08.08.2023, граничний строк надходження товару станом на дату проведення попередньої перевірки не настав та припадав на 05.02.2024.

Також судом встановлено, що ТОВ Кролевецький комбікормовий завод надано Сертифікат про дію форс-мажорних обставин № 5900-24-0609 від 21.03.2024 (вих. № 109) (а.с. 27-28), виданий Сумською Торгово-промисловою палатою, яким засвідчуються форс-мажорні обставини по договору № 1АN013808-2/TA від 05 серпня 2021 року по платіжному документу від 10.08.2023 № 7 на суму 150000,00 євро.

Період дії форс-мажорних обставин у сертифікаті визначено наступним чином: дата настання -24 лютого 2022 року, дата закінчення тривають на 21 березня 2024 року.

Разом з тим, за твердженням податкового органу, форс-мажорні обставини не можуть засвідчуватись сертифікатами за подальший період: з дня наступного за датою видачі сертифікатів 04.09.2023 р. та від 21.03.2024 р. по дату перевірки 31.05.2024 р.

Надаючи оцінку цим доводам відповідача, суд зазначає, що відповідно до п. 6.12 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішення Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5), якщо Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник після закінчення дії таких обставин має право звернутися до ТПП України/регіональної ТІІП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі Сертифіката до дня їх закінчення.

У зв`язку з закінченням форс-мажорних обставин, підприємство позивача звернулося за підтвердженням терміну дії таких обставин до Сумської торгово-промислової палати.

Сертифікатом Сумської торгово-промислової палати № 5900-25-0172 від 28.01.2025 р. за договором № 1AN013808-2/TA від 05 серпня 2021 року підтверджено, що форс-мажорні обставини за наведеним вище договором виникли внаслідок військової агресії російської федерації проти України та зумовлені введенням воєнного стану на території України з 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, та тривали з 24 лютого 2022 року до 23 жовтня 2024 року.

Цим сертифікатом засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: внаслідок військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану на території України з 24 лютого 2022 року у ТОВ "Кролевецький комбікормовий завод" відсутня можливість забезпечити прибуття свого уповноваженого представника для проведення прийому товару та підписання відповідного Акту для прийому Товару за якістю на заводі Продавця за адресою: Stela Laxhuber GmbH Laxliuberplatz 1, 84323 Massing, Germany для завершення операції з імпорту товару за Договором № lAN013808-2/TA від 05 серпня 2021 року та відвантаження Товару у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та забороною виїзду за кордон військовозобов`язаних осіб.

Як вказувалося вище, ТОВ Кролевецький комбікормовий завод (Покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт від 05.08.2021р. № 1АN013808-2/ТА на поставку Stela Laxhuber GmbH, Массінг, Німеччина (Постачальник) сушарки безперервної дії (а.с. 34-43).

В подальшому, додатковими угодами від 15.11.2021 року № 1, від 02.02.2022 року № 1-А, від 03.08.2023 року № 2 сторонами вносились зміни до договору від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA (а.с. 44-49).

Згідно додаткової угоди від 02.02.2022 року № 1-А до договору від 05.08.2021р. № 1АN013808-2/ТА сторонами узгоджено доповнити п. 3.2.2 Договору в наступній редакції: «Покупець зобов`язується забезпечити прибуття свого уповноваженого представника для прийому Товару за якістю та підписання відповідного акту на заводі Продавця до проведення остаточного розрахунку за Договором та відвантаження Товару.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що проведення остаточного розрахунку за умовами контракту № 1-А до договору від 05.08.2021р. прямо залежало від можливості уповноваженого представника підприємства позивача прибути за завод виробника (продавця) для прийому товару та підписання відповідного акту.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 64 Конституції України установлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

У Рішенні від 14.11.2001 № 15-рп/2001 Конституційний Суд України підкреслив, що вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (стаття 21 Конституції України). Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (стаття 33 Конституції України).

Допустимість обмеження свободи пересування, вільного вибору місця проживання в межах держави та права вільно залишати територію країни визнається і міжнародним правом. Зокрема, стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення права на свободу пересування і свободу вибору місця проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Конституційний Суд України у цьому Рішенні наголосив, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, а не іншими нормативними актами. Однак закону, який би комплексно регулював реалізацію встановлених статтею 33 Конституції України прав і свобод, на момент розгляду справи не прийнято.

Необхідно зауважити, що такого закону, який би комплексно регулював реалізацію встановлених статтею 33 Конституції України прав і свобод, законодавцем не прийнято і станом на сьогоднішній день. Питання реалізації цих прав і свобод унормовані у національному правопорядку рядом окремих законів.

Так, відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 № 1382-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1382-IV).

Статтею 2 Закону № 1382 визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Відповідно до абзацу 2 статті 3 Закону № 1382 термін «свобода пересування» у цьому Законі вживається у такому значенні - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до абзацу 3 статті 3 Закону № 1382 термін «вільний вибір місця проживання чи перебування» у цьому Законі вживається у такому значенні - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Згідно абзацу 6 частини першої статті 12 цього Закону свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан відносно перелічених у частині другій цієї ж статті осіб.

При цьому, частиною третьою статті 12 обумовлено, що свобода пересування може бути обмежена і в інших випадках, передбачених законом.

Порядок реалізації права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3857-XII).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

За приписами частини першої статті 3 цього Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону, відповідно до частини першої якої серед документів, які дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, зазначені: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (частина друга статті 3 Закону № 3857-XII).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, а надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня).

Пунктом 3 цього ж Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 7 цього ж Указу Міністерству закордонних справ України доручено забезпечити інформування в установленому порядку Генерального секретаря ООН та офіційних осіб іноземних держав про введення в Україні воєнного стану, про обмеження прав і свобод людини і громадянина, що є відхиленням від зобов`язань за Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, та про межу цих відхилень і причини прийняття такого рішення.

28.02.2022 постійне представництво України в ООН надіслало Генеральному секретарю ООН нотифікацію, що містила роз`яснення обсягу застосування таких обмежень. У цьому документі представники держави перелічили права людини і громадянина з посиланням на Конституцію України, Міжнародний пакт про громадські та політичні права та Конвенцію про захист прав людини і основоположник свобод, які можуть бути обмежені на період дії воєнного стану, де, серед інших прав, вказане право на вільне пересування (у тому числі за межі держави), право на приватне і особисте життя, право на освіту тощо. Нотифікацію аналогічного змісту 02.03.2022 направлено Генеральному секретарю Ради Європи.

Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі - Указ № 65/2022), затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом (строк проведення загальної мобілізації продовжено з 25.05.2022 на 90 діб згідно з Указом Президента № 342/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-IX, а надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 15.05.2015 № 389-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Враховуючи наведені вище норми, колегія суддів зазначає, що після введення на всій території України правового режиму воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, тимчасово обмежено, зокрема, право громадян (військовозобов`язаних) на виїзд за межі території України.

Враховуючи те, що умовами контракту від 05.08.2021р. № 1АN013808-2/ТА (з урахуванням додаткової угоди від 02.02.2022 року № 1-А) проведення остаточного розрахунку прямо залежало від можливості уповноваженого представника підприємства позивача прибути за завод виробника (продавця) для прийому товару та підписання відповідного акту, а сертифікатом Сумської торгово-промислової палати № 5900-25-0172 від 28.01.2025 р. за договором №1AN013808-2/TA від 05 серпня 2021 року засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: внаслідок військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану на території України з 24 лютого 2022 року у ТОВ "Кролевецький комбікормовий завод" відсутня можливість забезпечити прибуття свого уповноваженого представника для проведення прийому товару та підписання відповідного Акту для прийому Товару за якістю на заводі Продавця за адресою: Stela Laxhuber GmbH Laxliuberplatz 1, 84323 Massing, Germany для завершення операції з імпорту товару за Договором № lAN013808-2/TA від 05 серпня 2021 року та відвантаження Товару у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та забороною виїзду за кордон військовозобов`язаних осіб, колегія суддів дійшла до висновку, що з урахуванням обставин справи в цій частині, наданий позивачем сертифікат ТПП є належним доказом, який підтверджує (засвідчує) наявність форс-мажорних обставин та їх причинно-наслідковий зв`язок з об`єктивною неможливістю виконання умов договору (контракту) № 1AN013808-2/TA від 05 серпня 2021 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з 24.02.2022 року по 23.10.2024 року діяли форс-мажорні обставини, що підтверджуються сертифікатами Сумської торгово-промислової палати, які є підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення граничного терміну розрахунків (з врахуванням зупинення нарахування пені на строк дії форс-мажору), а тому, висновок суду першої інстанції про те, що податковим органом правомірно нарахована підприємству пеня за порушення строків розрахунків по імпортному контракту від 05.08.2021 № 1АN013808-2/TA, укладеному зі Stela Laxhuber GmbH (Німеччина) по платіжних документах: від 08.09.2021 № 4 в сумі 45 000 євро за період з 19.03.2024 по 31.05.2024 на 74 дні; від 29.09.2021 № 6 в сумі 220312,50 євро за період з 09.04.2024 по 31.05.2024 на 53 дні є помилковим.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № 07 від 01 серпня 2024 року в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 1902326,37 грн. з прийняттям в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 року по справі № 480/7125/24 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № 07 від 01 серпня 2024 року в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 1902326,37 грн. та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № 07 від 01 серпня 2024 року в частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 1902326,37 грн.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 року по справі № 480/7125/24 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кролевецький комбікормовий завод () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 23467,00 грн. (двадцять три тисячі чотириста шістдесят сім гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко

Повний текст постанови складено 26.05.2025 року