Справа № 502/651/25
Суддя: Балан М. В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 502/651/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

ІНФОРМАЦІЯ_1

про

скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

До Кілійського районного суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 , поданий його представником Жур`ян Олександром Миколайовичем до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови серії № 1310/1137 від 17.03.2025 р. за якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

В позові представник позивача зазначив, що згідно з інкримінованим ОСОБА_1 правопорушенням зазначено, що до ІНФОРМАЦІЯ_2 11.03.2025року о 12 год. 30 хв. під час дії особливого періоду, військового стану та мобілізації прибув військовозобов`язаний громадянин України, ОСОБА_1 1986 року народження у зв`язку з тим, що 10.03.2025року ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме порушення вимог ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав законної сили 18.05.2024роу в статі 1 Прикінцевих та перехідних положень встановлено:

«громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти та інші персональні дані;

У разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності);

Останнім днем, в який гр. ОСОБА_1 повинен був уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані є 16.07.2024 року.

Поважних причин не уточнення у встановлений Законом строк персональних даних ОСОБА_1 не вказав. Тобто ОСОБА_1 у будь-який із передбачених Законом способів, у встановлений законом строк 60 днів, в період з 18.05.2024 року по 16.07. 2024 року включно, безпідставно не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти та інші персональні дані чим порушив вимоги чинного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП та на нього накладено штраф у сумі 17 000грн.

Ознайомившись з суттю правопорушення позивач пояснив що не порушував строків поновлення своїх персональних даних, так як вчасно поновив свої дані, до закінчення строку тобто до 16.07.2024 року і у серпні (26.08.2024 року) отримав відстрочу строком до 09.11.2024 року. Документи які дають йому право на відстрочку він також здав до ІНФОРМАЦІЯ_4 до 16.07.2024 року (приблизно на початку липня), але так ІНФОРМАЦІЯ_4 на той час тільки оновлював персональні дані військовозобов`язаних заяви про надання відстрочки почали розглядати лише у серпні.

При складані відносно позивача адміністративного протоколу № 100 від 10.03.2025 року на його питання, за що його покарають бо він не винний, йому пояснили, - що його викличуть на адміністративну комісію і там він зможе надати свої пояснення та доводи.

20.03.2025 року позивача викликали до ІНФОРМАЦІЯ_4 де вручили постанову № 1310/1137 від 17.03.2025 року.

На думку позивача, постанова №o1310/1137 є незаконною та необґрунтованою, оскільки вона винесена з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, в постанові відсутня інформація про докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. Вважає, що фактичного розгляду адміністративної справи, про скоєння мною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП 17.03.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 не було. Так як:

- адміністративна комісія не повідомили його про дату та час розгляду справи, так як у адміністративному протоколі №100 від 10.03.2025 року зазначено, що вказаний протокол буде розглядатися о 11 годині 17.03.2025 року у приміщені ІНФОРМАЦІЯ_5 , а постанова виносилась у АДРЕСА_1 ., тобто позивача ввели у оману і він був позбавлений дати пояснення своєї невинуватості;

- адміністративна комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 , не взяла до уваги, що до 25.07.2025 року він був військовослужбовцем Прикордонної служби України та був звільнений у наслідок того, що його дружина померла та він залишився батьком, який виховує неповнолітню дитину і його дані були поновлені, він пройшов ВЛК і висновок ВЛК дійсний до 2026 року, у особовій справі була вказана його адреса та номер мобільного телефону;

- адмінкоміся не прийняла до уваги (не мала можливості) той факт, що позивач своєчасно оновив свої персональні дані та подав заяву про отримання відстрочки. Заяви про надання відстрочки розглядалися саме ІНФОРМАЦІЯ_6 , де вказана дата подання документів на відстрочку. Питання про надання відстрочки почали розглядати після Указу президента та до нового Указу тобто до 09.11.2024 р. 26.08.2024 року отримав відстрочку до 09.11.2024 року та при надання відстрочки, жодних питань про порушення позивачем Закону не було.

Особливу увагу звертає на той факт, що адміністративна комісія не засідала, документи відносно нього не вивчала, а формально винесла Постанову № 1310/1137 від 17.03.2025 року, так як моє по-батькову пишеться у документах як - ОСОБА_2 , у постанові зазначено, як ОСОБА_3 .

Своєї вини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 статті 210 КУпАП позивач не визнає. Вищевказана постанова №1310/1137 від 17.03.2025 року про адміністративне правопорушення складена відносно нього, не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, тому вважає дану постанову незаконною, та такою що підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову № 1310/1137 від 17.03.2025 року, складену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

- провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 02.04.2025 відкрито провадження по справі.

22.04.2025 року до Кілійського районного суду Одеської області від відповідача по справі надійшов відзив, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 у визначений законом строк не оновив (уточнив) свої облікові (персональні) дані, чим порушив вимоги абзацу 2 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», від 21.10.1993 №3543-XII.

10 березня 2025 року приблизно о 15:00 під час дії особливого періоду, військового стану та мобілізації, до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Рені) було супроводжено працівниками поліції громадянина ОСОБА_1 як особу, яку було подано у розшук 16.11.2024 р. ІНФОРМАЦІЯ_9 (Кілія), як порушника ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Встановлено, що ОСОБА_1 в порушення вимог статті 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», абз. 3 пп. 10-1 Додаток 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 р. в особливий період, що діє в Україні з 17 березня 2017 року, у період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року, перебуваючи на військовому обліку не уточнив персональні дані. Останнім днем, в якому громадянин ОСОБА_1 повинен був уточнити персональні данні є 16.07.2024 року. Поважних причин не уточнення персональних даних є встановлений Законом шестидесяти денний строк, ОСОБА_1 не повідомив (уточнив персональні данні) і своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

Про що заступником начальника начальником відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 , майором ОСОБА_5 було складено протокол №100 від 10 березня 2025 року

Згідно зі ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення зглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної ідповідальності. За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про те, що її своєчасно повідомлено про місце і час розгляду, і від неї не надійшло клопотання про відкладення останнього.

Позивач був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, але на її розгляд не з`явився і не подав клопотання про відкладення розгляду справи на інший час, тому справу правомірно розглянуто за його відсутності.

17.03.2025 року під час розгляду адміністративної справи було досліджено докази вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 адміністративного правопорушення, а саме встановлено, що до ІНФОРМАЦІЯ_8 11.03.2025 р. о 12 год. 30 хв., під час дії особливого періоду, військового стану та мобілізації, прибув військовозобов`язаний громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав законної сили 18.05.2024 року, в статті 1 Прикінцевих та перехідних положень встановлено:

«громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні данні»;

У разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності);

У разі перебування за кордоном - шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності);

Звільнені зі служби громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які мають спеціальні звання (класні чини), в тому числі у зв`язку з виходом на пенсію, з Міністерства внутрішніх справ України, Національного антикорупційного бюро України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, органів та підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Служби судової охорони, органів прокуратури, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, Бюро економічної безпеки України, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом стати на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за своїм місцем проживання.

Останнім днем, в який громадянин ОСОБА_1 повинен був уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні данні (далі «уточнити персональні данні») є 16.07.2024 року.

Поважними причинами не уточнення у встановлений законом строк персональних даних ОСОБА_1 не вказав. Тобто ОСОБА_1 у будь- який із передбачених законом способів, у встановлений законом строк 60 днів, в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року включно, безпідставно не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні данні, чим порушив вимоги чинного законодавства.

Таким чином громадянин ОСОБА_1 порушив правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме пп. 8, п.1 ПКМУ №1487 від 30.12.2022 року, тим самим вчинив правопорушення передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП,

Вважаємо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, за ч. 3 ст. 210 КУпАП, Порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в умовах особливого періоду, а постанова по справі про адміністративне правопорушення №1310/1137 від 17.03.2025 року винесена в межах повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив суд:

- відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 в повному обсязі. Постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1310/1137 від 17.03.2025 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , залишити в силі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_6 , надав письмові пояснення на відзив відповідача, згідно яких зазначив, що у своєму відзиві відповідач навмисно не дає суду інформацію про те, чому позивача не допустили на засідання адміністративної комісії де розглядалось його питання, чому позбавили права дати пояснення, про те що позивач не був сповіщений про наявність конверту з повісткою, чим було порушено його право на захист з боку професійних адвокатів. Також відповідач не надає суду жодного доказу з особової справи ОСОБА_1 , що всі його персональні дані були у відповідача в наявності, так як позивач звільнений з військової служби, та всі його дані маються у наявності у справі військовозобов`язного.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами..

Дослідивши додані до адміністративного позову докази, проаналізувавши релевантні положення законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 100 від 10.03.2025 року, складеного заступником начальника відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_7 , вбачається, що 10.03.2025 року, приблизно о 15:00 годині, було супроводжено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_1 , як особу, яку було подано в розшук 16.11.2024 року 1-м відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), як порушника ст.. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказаний протокол містить відомості, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 годині 00 хвилин 17.03.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ).

17.03.2025 року постановою № 1310/1137 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, складеною тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , на підставі складеного протоколу №100 від 10.03.2025 року, визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, пердбачного ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Як вказує позивач, із зазначеною копією вказаної постанови, він ознайомився лише 20.03.2025 року, коли отримав її в ІНФОРМАЦІЯ_11 .

При ухваленні рішення судом були застосовані наступні правові норми:

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст. 210 КУпАП передбачено, що повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 3 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Працівники ТЦК та СП є державними службовцями і на них поширюється дія Закону «Про державну службу». Стаття 8, ч. 1 Закону України «Про державну службу» визначає основні обов`язки державного службовця, зокрема: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Правила військового обліку визначені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022. (далі - Правила) на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Службі зовнішньої розвідки України; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Як свідчать обставини справи, відносно ОСОБА_1 , 30.03.1986 складено протокол про адміністративне правопорушення та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, в яких зазначено, що притягуваний не оновив (уточнив) облікові (персональні) дані.

Як вже було встановлено вище, позивач не з`явився для уточнення даних, водночас матеріали справи не містять відомостей про те, які саме дані необхідно було уточнити саме в ТЦК, та неможливість отримання таких даних з реєстрів.

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача. Крім того, як зазначає позивач він був військовослужбовцем Прикордонної служби України та був звільнений у наслідок того, що його дружина померла та він залишився батьком, який виховує неповнолітню дитину і його дані були поновлені, він пройшов ВЛК і висновок ВЛК дійсний до 2026 року, у особовій справі була вказана його адреса і його номер мобільного телефону. Разом з тим, заяви про надання відстрочки розглядалися саме ІНФОРМАЦІЯ_6 , де вказана дата подання документів на відстрочку. Питання про надання відстрочки почали розглядати після Указу президента та до нового Указу тобто до 09.11.2024 р., а 26.08.2024 року позивачс отримав відстрочку до 09.11.2024 року та жодних питань про порушення ним Закону не було.

Вказана обставина є суттєвою та істотною для розгляду такої категорії справ, оскільки можливість самостійного отримання облікових (персональних) даних особи виключає підстави для застосування статті 210-1 КУпАП, що відповідає примітці ст. 210 КУпАП.

Так, можливість щодо отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи існує, а тому застосування у такому випадку заходів відповідальності є грубим порушенням законодавства України що прямо визначено у примітці до ст. 210 КУпАП.

Отже із вказаного протоколу та постанови, а також із матеріалів справи, неможливо встановити, чи спроможний був самостійно ТЦК та СП отримати або уточнити необхідні облікові дані щодо позивача (досягнення мети виклику без особи, або неможливість досягнення за відсутності особи).

Крім того, суд звертає увагу на те, що адміністративна відповідальність за порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачена ст. 210-1 КУпАП, а ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.

В той час, як в оскарженій постанові робиться посилання на порушення позивачем вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак далі робиться висновок про скоєння правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а не ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що свідчить про наявність суперечностей у самій постанові між її складовими частинами.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, вказаним вище спростовується факт порушення позивачем правил військового обліку та наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Також, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в протоколі №100 від 10.03.2025 року, складеному заступником начальника відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_7 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , зазначена дата, на яку призначений розгляд адміністративної справи, а також місце розгляду справи, а саме приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ), однак адреса та кабінет не зазначено. Однак розгляд справи відбувався ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_1 , що вбачається з самої постанови №1310/1137, що в свою чергу свідчить про неналежне сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи. Разом з тим в протоколі №100 не зазначено статтю КУпАП, за якою ОСОБА_1 повинен притягуватись до адміністративної відповідальності.

Не сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість її розгляду. Зазначене процедурне порушення є самостійною та безумовною підставою для скасування спірної постанови.

Відповідачем не надано доказів належного сповіщення позивача про розгляд 17.03.2025 р. справи про адміністративне правопорушення, що істотно впливає на фактичну можливість особи реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП права з метою всебічного з`ясування обставин справи.

Недотримання відповідачем вимог щодо належного сповіщення позивача про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення, позбавлення його можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП, фактично призвели до прийняття постанови по справі про адміністративне правопорушення без всебічного і об`єктивного встановлення обставин по справі, що є підставою для її скасування.

Суд зазначає, що лише у випадку якщо особа належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, уповноважена особа або орган розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У спірних правовідносинах має місце порушення принципів Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977р., зокрема: право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акту, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом.

Право бути вислуханим під час розгляду його справи, дійсно віднесено до одного основних складових (принципів) адміністративної процедури.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України особа має право на участь у процесі прийняття рішення, яке стосується її інтересів.

Право бути почутим - це складова частина принципу верховенства права. Суб`єкт владних повноважень повинен застосовувати його, приймаючи рішення, що матиме вплив на права, свободи чи інтереси особи, особливо, якщо це рішення може мати несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймають рішення, має право бути вислуханою суб`єктом владних повноважень: вона може наводити обставини та докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо.

Разом з тим, сам по собі цей принцип не є формальним. Порушення права особи бути вислуханою, має наслідком протиправність ухваленого суб`єктом владних повноважень рішення, у тому разі, якщо особа мала повідомити інформацію чи надати пояснення.

При вирішенні спору суд, також, враховує, що у п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок викладено також й в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2025р. у справі №488/3518/24.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення вимог ст.. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідними доказами.

Однак з обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення №100 від 10.03.2025 року та самої постанови № 1310/1137 від 17.03.2025 року, суть правопорушення вчиненого ОСОБА_1 викладена щодо порушення вимог ст.. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», але ні в протоколі, ані в постанові не конкретизовано, яку саме вимогу зазначеної статті порушив ОСОБА_1 . Також по-батькові особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, що в постанові №1310/1137, що в протоколі №100 зазначено невірно, а саме « ОСОБА_8 », адже відповідно до військово-облікових документів, паспорта громадянина України та інших документах, по-батькові позивач зазначений як « ОСОБА_9 ».

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Висновки Верховного Суду є обов`язковими для застосування, а причини відступу від вказаних вище висновків судом не встановлені.

Отже, відповідачем в даному випадку не надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210 КУпАП.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не було надано допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваної позивачем постанови, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 77, 90, 139, 241-246, 268, 269, 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, 210, п. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 283, 287, 288 КУпАП, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову № 1310/1137, винесену 17.03.2025 року, тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан