Справа № 520/2131/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 р. № 520/2131/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 13, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №30 о/с від 22.01.2025 начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області полковника поліції Петра Токаря про звільнення за п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 з посади старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області;

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію заподіяної моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, у загальному розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуваний наказ відповідача про звільнення за п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», є протиправним.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України та перебував на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 в Україні введено воєнний стан.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом №2105-IX від 03.03.2022, в Україні оголошено проведення загальної мобілізації у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувалося Указами Президента України №342/2022 від 17.05.2022, №574/2022 від 12.08.2022, №758/2022 від 07.11.2022, №59/2023 від 06.02.2023, №255/2023 від 01.05.2023, №452/2023 від 26.07.2023, №735/2023 від 06.11.2023, №50/2024 від 05.02.2024, №272/2024 від 06.05.2024, №470/2024 від 23.07.2024, №741/2024 від 28.10.2024.

Згідно з наказом начальника національної академії сухопутних військ ім. Гетьмана Петра Сагайдачного №225 від 26.06.2024 року мобілізований ОСОБА_2 розпочав проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №325 о/с від 24.07.2024 за ОСОБА_1 на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, за позивачем збережено місце роботи та посада з одночасним припиненням виплати грошового забезпечення з 26.06.2024.

В адміністративному позові позивач посилається на те, що 23.01.2025 батько позивача отримав поштою лист з ГУНП в Харківській області вих.№358вс/119-12/01-2025 від 22.01.2025 в якому повідомлялося про те, що наказом ГУНП в Харківській області від 22.01.2025 №30о/с Позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) Закону України «Про Національну поліцію», з 22.01.2025. До листа було надано посвідчену копію вказаного наказу №30 о/с від 22.01.2025.

Згідно з оскаржуваним наказом, підставою звільнення зазначено: наказ начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 26.06.2024 №225, військово-обліковий документ від 24.06.2024 №5, виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 , подання заступника начальника ГУНП в Харківській області начальника СУ від 21.01.2025.

При цьому, як посилається позивач, зазначена копія наказу про звільнення не була підписана начальником ГУНП в Харківській області, а на місці підпису стояла позначка «О/П».

25.01.2025 на адресу позивача надійшов лист з ГУНП в Харківській області вих.№419вс/119/12-2025 від 24.01.2025 «Про інформування», в якому повідомлялося про те, що раніше надісланий наказ №30 о/с від 22.01.2025 про звільнення - вважається недійсним.

Вважаючи протиправним оскаржуваний наказ про звільнення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що для доповіді керівництву ГУНП в Харківській області стосовно мобілізованих поліцейських підпорядкованих ГУНП в Харківській області управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області були підготовлені матеріали разом з проєктом наказу ГУНП в Харківській області про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0147312/, старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області за п. 8 ч. 1 ст. 77 у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII який в разі погодження та видання мав би порядковий номер «№ 30 о/с від 22.01.2025».

Вищевказаний проєкт наказу керівництвом ГУНП в Харківській області погоджений та підписаний не був, оскільки в такому випадку відповідно до п. 7 ст. 4 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України» затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», виданий наказ був би з порушенням вимог закону або з перевищенням повноважень, вважався б недійсним та підлягав би скасуванню прямим керівником.

Відповідач зазначив, що внаслідок великого навантаження та обсягу роботи, не погоджений та не підписаний керівництвом ГУНП в Харківській області проєкт наказу від 22.01.2025 № 30 о/с разом з листом про звільнення підписаним т.в.о. начальника УКЗ ГУНП в Харківській області полковником поліції Євгеном Васильєвим поспішно був зареєстрований 22.01.2025 за № 358вс/119-12/01-2025 та направлені на домашню адресу капітана поліції ОСОБА_1 старшим інспектором з особливих доручень відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області майором поліції Ігорем Зінов`євим.

На підставі вище викладеного управлінням кадрового забезпечення ОСОБА_1 було направлено лист від 24.01.2025 № 419вс/119/12-2025, про те, що наказ № 30 о/с від 22.01.2025 вважається не дійсним.

Так, відповідач посилається на те, що на даний час за капітаном поліції ОСОБА_1 /0147312/, збережено місце роботи в ГУНП в Харківській області та посада старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

Відповідно до довідки УКЗ ГУНП в Харківській області від 06.02.2025 № 54вс/119/12-2025 капітан поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.08.2014 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ. З 28.12.2015 по теперішній час ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області.

Станом на дату подання позивачем позовної заяви - 29.01.2025, стаж служби ОСОБА_1 в поліції складає 10 років 03 місяці 19 днів.

Таким чином, відповідач вважає, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Харківській області від 22.01.2025 № 30 о/с, вказаного наказ виданий не був та не існував.

На даний час за позивачем збережено місце роботи в ГУНП в Харківській області та посада старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

Крім того, за твердженням відповідача, помилка в частині направлення на адресу мешкання позивача витягу із наказу ГУНП в Харківській області від 22.01.2025 № 30 о/с була допущена через великий обсяг роботи та навантаження на працівників управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області, в зв`язку із обробкою великої кількості вхідної та вихідної кореспонденції, ведення військових обліків, систематичними відпрацюваннями території міста Харкова спрямованими на підтримання публічної безпеки і порядку умовах воєнного стану.

На підставі наведеного у відзиві, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону № 580-VIII.

Положеннями частини першої статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у тому числі у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Разом з цим, відповідно до Конституції України, зокрема статті 65, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

У відповідності до статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (стаття 2 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини другої статті 39 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексом законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частинами другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Норми Закону № 580-VIII та інші спеціальні нормативно-правові акти, які регламентують діяльність поліції, не визначають порядку переходу на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Умови проходження більшості видів публічної служби, у тому числі і у поліції, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство може застосовуватися у випадках, коли норми спеціального законодавства не регулюють спірних відносин або коли про це зазначено у спеціальному законі (зокрема, постанови від 31.10.2019 у справі № 825/598/17, від 16.07.2020 у справі № 400/2884/18, від 12.06.2023 у справі № 560/10571/21).

Так, правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як передбачено статтею 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому нормами Закону № 580-VIIІ не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі № 825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено і який триває досі.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

Воєнний стан в розумінні положень статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, з моменту призову на військову службу за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

Гарантії, встановлені частиною третьою статті 119 КЗпП України, спрямовані на забезпечення права громадян на працю та її оплату, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.

Судом з матеріалів справи встановлено, що згідно з наказом начальника національної академії сухопутних військ ім. Гетьмана Петра Сагайдачного №225 від 26.06.2024 року мобілізований позивач розпочав проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 24.07.2024 №325 о/с за ОСОБА_1 на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, збережено місце служби та посада з одночасним припиненням виплати грошового забезпечення з 26.06.2024.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що 23.01.2025 позивач від свого батька дізнався про те, що його було звільнено з посади старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області за п. 8 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) Закону України «Про Національну поліцію», з 22.01.2025 за наказом №30 о/с від 22.01.2025 начальника ГУНП в Харківській області полковника поліції Петра Токаря.

Разом з тим, відповідач у відзиві на адміністративний позов зазначив, що для доповіді керівництву ГУНП в Харківській області стосовно мобілізованих поліцейських підпорядкованих ГУНП в Харківській області управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області були підготовлені матеріали разом з проєктом наказу ГУНП в Харківській області про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0147312/, старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області за п. 8 ч. 1 ст. 77 у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII який в разі погодження та видання мав би порядковий номер «№ 30 о/с від 22.01.2025».

До матеріалів справи позивачем було надано оскаржуваний наказ №30 о/с від 22.01.2025, проте як встановлено судом, даний наказ не підписано уповноваженим керівником ГУНП в Харківській області.

Суд зазначає, що пунктом п. 7 ст. 4 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України» затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», врегульовано порядок віддання (видання) наказу.

Відповідно до п.1 ч. ст. 4 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України» наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.

Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень (п.2 ст. 4 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України»).

За правилами п.п.3, 4 ст. 4 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України» наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ віддається (видається), як правило, у порядку підпорядкованості. За потреби прямий керівник може віддати (видати) наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього керівника, про що він повідомляє безпосередньому керівнику підлеглого або підлеглий сам доповідає про отримання нового наказу своєму безпосередньому керівнику.

Віддавати (видавати) незаконний наказ або такий, що не пов`язаний із службовою діяльністю поліції або виходить за межі посадових (функціональних) обов`язків керівника, забороняється (п.5 ст. 4 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України»).

Керівник відповідає за відданий (виданий) наказ, результати його виконання, відповідність його закону (п.6 ст. 4 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України»).

Пунктом 7 ст. 4 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України» встановлено, що наказ, відданий (виданий) з порушенням вимог закону або з перевищенням повноважень, є недійсним та підлягає скасуванню прямим керівником.

В силу приписів ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції був затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 р. за №1668/29798 (надалі Порядок 1235).

Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку 1235 підставою для видання наказів по особовому складу, зокрема, є такі зміни в службовій діяльності: звільнення з посади; звільнення зі служби в поліції.

За пунктами 1-6 ІІІ Розділу Порядку 1235, видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235 (далі - Перелік).

У разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Накази по особовому складу повинні мати єдину самостійну порядкову нумерацію, окрему від наказів іншого характеру (нормативно-правового, організаційно-розпорядчого тощо).

Оригінали наказів по особовому складу зберігаються в підрозділах документального забезпечення органів поліції, які ці накази видали.

Згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235, документами з питань проходження служби, на підставі яких керівниками органів поліції видаються накази по особовому складу є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Як зазначалося, оскаржуваний наказ, який міститься в матеріалах справи, не містить підпису уповноваженого керівника відповідача.

Доказів на підтвердження того, що вказаний наказ був погоджений та прийнятий з урахуванням положень вищезазначених норм права, матеріали справи не містять.

Листом від 24.01.2025 № 419вс/119/12-2025 ГУНП в Харківській області повідомило позивача, що наказ ГУНП в Харківській області від 22.01.2025 № 30 о/с щодо звільнення зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 /у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)/ Закону України «Про Національну поліцію», з 22.01.2025, вважається недійсним.

У зв`язку з чим, відповідач просив лист ГУНП в Харківській області від 22.01.2025 № 358 вс/119-12/01-2025 з додатком (копією наказу), раніше надісланий на адресу позивача, не враховувати.

Крім того, зазначеним листом відповідач повідомив позивача, що він продовжуєте проходити службу в Національній поліції України на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

Листом від 12.02.2025 на звернення позивача відповідач повідомив, що проєкт наказу ГУНП в Харківській області з попереднім порядковим номером «від 22.01.2025 № 30 о/с» про звільнення зі служби в поліції з посади старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області за п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) керівництвом ГУНП в Харківській області не був погоджений та виданий. 22.01.2025 адресу позивача був завчасно направлений лист про звільнення від 22.01.2025 № 358вс/119-12/01-2025 разом з непогодженим проєктом наказу ГУНП в Харківській області.

На підставі вище викладеного, управлінням кадрового забезпечення на адресу позивача було направлено лист від 24.01.2025 № 419вс/119/12-2025, про те, що наказ № 30 о/с від 22.01.2025 вважається не дійсним.

Дана помилка була допущена через великий обсяг роботи та навантаження на працівників управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області, в зв`язку із обробкою великої кількості вхідної та вихідної кореспонденції, ведення військових обліків, систематичними відпрацюваннями території міста Харкова спрямованими на підтримання публічної безпеки і порядку умовах воєнного стану.

Судом під час розгляду справи встановлено, що на даний час за капітаном поліції ОСОБА_1 , збережено місце роботи в ГУНП в Харківській області та посада старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

Відповідно до довідки УКЗ ГУНП в Харківській області від 06.02.2025 № 54вс/119/12-2025 капітан поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.08.2014 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ.

З 28.12.2015 по теперішній час ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області.

Станом на дату подання позивачем позовної заяви - 29.01.2025, стаж служби ОСОБА_1 в поліції складає 10 років 03 місяці 19 днів.

Суд зазначає, що з наданих відповідачем письмових пояснень та наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що наказ №30 о/с від 22.01.2025 у встановленому законодавством порядку виданий не був.

Зокрема, ГУНП в Харківській області листами від 24.01.2025 та від 12.02.2025 повідомляло позивача, що вказаний документ залишився на стадії проєкту, не був погоджений керівництвом та не набув чинності. При цьому управління прямо зазначило, що помилкове формування проєкту наказу було зумовлено надмірним навантаженням на працівників кадрового підрозділу, спричиненим великою кількістю вхідної та вихідної кореспонденції, веденням військового обліку, а також безперервним залученням до заходів із підтримання публічної безпеки та правопорядку в умовах дії воєнного стану на території міста Харкова.

Суд враховує, що наказ про звільнення, як індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, у розумінні положень п.19 ч.1 ст.4 КАС України, є чинним з моменту його підписання керівником та реєстрації у встановленому порядку. Саме ці дії надають наказу обов`язкової сили для виконання.

Проте у даній справі до матеріалів справи на надано належних та допустимих доказів на підтвердження підписання оскаржуваного наказу уповноваженим керівником відповідача, який би створював юридичні наслідки для позивача у вигляді звільнення зі служби.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій (бездіяльності), або прийняття рішення, які б порушували права чи інтереси позивача.

Позивач у поданій позовній заяві не обґрунтовує, у чому саме полягає порушення чи обмеження його прав, свобод або законних інтересів у зв`язку з отриманням проєкту наказу №30 о/с від 22.01.2025. Жодних наслідків правового характеру, які настали для нього внаслідок ознайомлення з документом, що не має ознак індивідуального адміністративного акта, позивачем не наведено.

Крім того, судом встановлено, що 03.02.2025 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із зверненням, в якому, зокрема, просив провести службове розслідування стосовно начальника ГУНП в Харківській області, полковника поліції ОСОБА_3 , співробітників УКЗ ГУНП в Харківській області, в ході якого надати правову оцінку їх діям та прийнятим рішенням, наданим наказам як усним, так і письмовим, дійсну наявність документів, які стали підставою для прийняття наказу №30 о/с від 22.01.2025 року, відповідність займаним посадам, профільну компетентність та придатність до несення служби в лавах Національної поліції на займаних посадах.

У Департаменті головної інспекції та дотримання прав людини, Головному слідчому управлінні, Департаменті кадрового забезпечення та Правовому департаменті Національної поліції України розглянуто звернення позивача від 03 лютого 2025 року, які надійшли з Міністерства внутрішніх справ України, щодо можливих неправомірних дій окремих працівників Головного управління Національної поліції (далі - ГУНП) в Харківській області, а також з інших питань.

За результатами розгляду вказаного звернення, позивачу направлено лист Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини від 17.03.2025, в якому, зокрема, повідомлено, що на цей час за позивачем збережено місце роботи в ГУНП в Харківській області та посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

За результатами перевірки відомостей, вказаних у зверненнях, підстав для призначення службового розслідування стосовно зазначених у зверненні поліцейських на цей час немає.

Отже, з урахуванням установлених у справі обставин, наданих сторонами доказів та положень вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що наказ №30 о/с від 22.01.2025 не був виданий у передбаченому законом порядку, не набрав чинності, не створив жодних юридичних наслідків для позивача та не порушив його прав, свобод чи законних інтересів. Сам по собі факт отримання позивачем проєкту наказу, який не має ознак індивідуального адміністративного акта, не є підставою для його скасування, як такого, що породжує для позивача будь-яких правових наслідків.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивача звільнено із займаної посади, до матеріалів справи також не надано.

Так, на час розгляду даної справи судом встановлено, що за позивачем збережено місце роботи в ГУНП в Харківській області та посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу №30 о/с від 22.01.2025 начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області полковника поліції Петра Токаря про звільнення за п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 з посади старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області та поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині, також відсутні підстави для стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію заподіяної моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, у загальному розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, які є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких судовим рішенням відмовлено.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 13, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 травня 2025 року.

Суддя Н.А. Полях