Справа № 462/3298/25
Суддя: Мруць І. С.
Дата ухвалення: 2025-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/3298/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мруць І.С.,

за участю секретаря судового засідання Мороз В.В.,

справа №462/3298/25

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ГУ НП у Закарпатській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовомОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Закарпатській області про скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 12.05.2025 року звернувся до суду із позовною заявою до ГУНП у Закарпатській області, в якій просить скасувати постанову від 10 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, провадження у справі закрити.

В обґрунтування заявленого позову покликається на відсутність складу адміністративного правопорушення, безпідставність звинувачень інспектора у переобладнанні автомобіля, оскільки транспортний засіб неодноразово проходив офіційні процедури технічного контролю, включаючи первинну сертифікацію у 2018 році та чергову перевірку у 2025 році, відсутність законних підстав для виявлення і оформлення на блокпосту порушень ПДР, порушення процедури накладення стягнення.

13.05.2025 року ухвалою судді матеріали позовної заяви ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

20.05.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник ГУНП в Закарпатській області зазначив, що відповідач не визнає позов. Пояснив, що інспектором ВП №2 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП. Повідомив суд про те, що на місці події здійснювалася відеофіксація, та до відзиву додав копію відеозапису. Вважає, що оскаржувана постанова складена із дотриманням норм закону, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необгрунтованими.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою серії ЕНА№ 4698143 від 10.05.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП. Зазначено, що останній 10.05.2025 року 15:51 / с.Нижні Ворота, траса Київ-Чоп 717 км./ керував автомобілем у якого пошкодження вітрового скла (сколи та тріщини) в зоні дії роботи склоочисників, чим порушив п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010 та встановлено місце для відпочинку водія у вигляді аеродинамічного спойлеру як це не вказано в свідоцтві про реєстрацію на транспортний засіб , чим порушив п.31.3.а ПДР експлуатація ТЗ у разі їх вигот./переобл. З поруш. вимог стандар., правил і норм. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, суд враховує викладенні позивачем пояснення в позовній заяві , постанову у справі про адміністративне правопорушення, а також пояснення представника відповідача у відзиві на позов.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вимог цієї статті КАС України, відповідач повинен був довести, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення.

Так, позивач у своїй позовній заяві зазначив, що, на його думку, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників, згідно з нормами пунктів 31.3, 31.3, 31.4 ПДР не забороняє експлуатацію транспортного засобу, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч.1 ст.121 КУпАП, виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за цією нормою.

Позивач вказав, що висновки щодо встановлення місця для водія інспектором зроблено особисто на власний розсуд без зазначення конкретних норм та стандартів, які позивач порушив, без вивчення документів на автомобіль, без дослідження наявності технічних характеристик та заводських установок, без складення Акту перевірки технічного стану транспортного засобу, без проведення відповідного експертного дослідження факту переобладнання. Позивач також зазначив, що він не здійснював жодного переобладнання, транспортний засіб неодноразово проходив офіційні процедури технічного контролю, включаючи первинну сертифікацію у 2018 році після ввезення та чергову перевірку у березні 2025 року, за результатами яких підтверджено його повну відповідність конструктивним вимогам без ознак переобладнання. На підтвердження цих своїх доводів позивач подав суду копію протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №01189-00423-25 від 25.03.2025 року, копію протоколу технічного стану транспортного засобу №00003-02274-18 від 30.08.2018 року (а.с.12,13).

Відповідальність за ч.1ст.121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Розділом 31 ПДР передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації (п.31.1).

Відповідно до п.31.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:

а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху;

б) якщо вони не пройшли обов`язків технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю);

в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів;

г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Додатковий чіткий перелік технічних несправностей та вимог відповідності, у разі настання яких забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством визначено нормами п.п.31.4 ПДР. У зазначеному переліку відсутня така обставина, як пошкодження вітрового скла (сколи та тріщини) в зоні роботи склоочисників.

Конструкція і технічний стан транспортних засобів, які експлуатуються повинні відповідати вимогам додатку до Постанови Кабінету Міністрів України №1166 від 22.12.2010 «Про єдині вимоги до конструкцій та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються» та ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

Відповідно до п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Разом з тим, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля.

Отже, у розумінні Правил дорожнього руху тріщина на склі не віднесена до технічної несправності автомобіля, з якою експлуатація автомобіля забороняється. Наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.

Таким чином, норми пунктів 31.1, 31.3, 31.4 ПДР не забороняють експлуатацію транспортного засобу у разі наявності тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч.1 ст.121 КУпАП, виключає можливість притягнення водія до адміністративної відповідальності за цією нормою.

Суд також зауважує наступне.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач встановив місце для відпочинку водія у вигляді аеродинамічного спойлеру як це не вказано в свідоцтві про реєстрацію на транспортний засіб, чим порушив п.31.3.а ПДР, що стосується заборони експлуатації транспортних засобів, у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. Водночас, інспектором відділення поліції не зазначено, які саме вимоги стандартів, правил і нормативів порушено позивачем.

Суд звертає увагу, що опис обставин, установлених під час розгляду справи, має значення не тільки для аргументації висновку інспектора, але й для дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення в суді, а відтак для реалізації права особи, яка притягується до відповідальності на захист.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Сам по собі долучений до відзиву та оглянутий судом відеозапис події не підтверджує вчинення позивачем правопорушення, яке полягає у встановленні місця для відпочинку для водія у вигляді аеродинамічного спойлеру, як це не вказано в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Інших належних та допустимих доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, суб`єктом владних повноважень не надано, а матеріали справи не містять.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такий висновок зроблено також у постанові КАС ВС від 08.07.2020 №463/1352/16-а (К/9901/21241/18).

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У поданому позові позивач вину у вчиненні правопорушення заперечив.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідачем не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, всупереч ст. 77 КАС України ним не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і доводять достовірність порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Водночас, суд відхиляє доводи позивача про відсутність законних підстав для виявлення і оформлення на блокпосту порушень правил дорожнього руху та порушення процедури накладення стягнення у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачені ч.1 ст.121 КУпАП.

Тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин у справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення - не доведена.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.9,77,241,244,246,268,271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Закарпатській області про скасування постанови задоволити.

Постанову від 10 травня 2025 року серії ЕНА№ 4698143 щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп., сплачений ОСОБА_1 , стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП у Закарпатській області.

Рішення може бути оскаржене, згідно з ч.4 ст.286 КАС України, протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно з ст.272 КАС України, після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач Головне управління Національної поліції у Закарпатській області (місцезнаходження - місто Ужгород, вулиця Ф.Ракоці, будинок № 13).

Судове рішення складено 27 травня 2025 року.

Суддя: І.С. Мруць