Справа № 120/16056/24
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2025-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 травня 2025 р. Справа № 120/16056/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Коломієць М.А.,

представника позивача: Зінченка А.А.,

представників відповідача: Копчинської Ю.В., Грубого Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАКС-ВІНН" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАКС-ВІНН" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень від 26.09.2024 року №UA50, №UA51 та №UA52.

Ухвалою від 18.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

03.01.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки Вінницька митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття правомірного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням інших визначених законодавством принципів, строків, та урахуванням прав суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності.

13.01.2025 року представником відповідача долучено до матеріалів справи відповіді уповноважених органів Польщі та Німеччини на запити щодо надання допомоги в проведенні перевірки достовірності сертифікатів з перевезення товару форми EUR.1 та декларацій складених експортером.

10.02.2025 року представником позивача надано додаткові пояснення у яких звернуто увагу, що в документах, отриманих відповідачем від уповноважених органів Польщі та Німеччини, відсутні відомості, які б вказували на походження товару з іншої країни, яка не відноситься до Європейського Союзу.

Ухвалою суду занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 11.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

11.03.2025 року представником Вінницької митниці у додаткових поясненнях вказано на безпідставність тверджень представника позивача стосовно не підтвердження факту офіційного звернення уповноваженого органу Німеччини та Польщі до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару чи відповіді експортера, оскільки митниці достатньо відповіді митних органів іноземної держави, як це передбачено міжнародною угодою.

21.03.2025 року представником позивача подано клопотання про визнання недопустимими копій листів уповноважених органів Німеччини та Польщі і їх перекладів, наданих відповідачем. Зазначені документи не підтверджують належність до предмета доказування, не містять підтвердження перекладу відповідно до законодавства та не дозволяють встановити достовірність обставин справи, зокрема щодо походження товару та правомірності надання пільг.

22.04.2025 року представник позивача у додаткових поясненнях зауважила, що з метою відокремлення витрат на транспортування до місця ввезення на територію України водії надавали заяви, у яких розраховували такі витрати. Такий інструмент був необхідний, оскільки авансовий звіт міг бути складений після подання митної декларації. Тому, позивач був змушений здійснювати розрахунок витрат на транспортування без наявності авансового звіту.

06.05.2025 року до суду надійшли заперечення Вінницької митниці у яких вказано, що переклади листів оформлені належним чином, оскільки були виконані професійним перекладачем та інформація в ньому повністю відповідає оригіналу.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.

Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 336, статті 345, частинами 2, 3 статті 346 Митного кодексу України, наказом Вінницької митниці №217 від 03.07.2024 року, відповідно до плану-графіку документальних перевірок на ІІІ квартал 2024 року, посадовими особами Вінницької митниці, проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАКС-ВІНН" вимог законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.08.2019 року по 30.06.2024 року.

11.09.2024 року посадовими особами Вінницької митниці складено акт перевірки №16/24/7.12-19/41880129 "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАКС-ВІНН", , дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.08.2019 по 30.06.2024".

Із розділу ІІІ "Результати перевірки" акту перевірки №16/24/7.12-19/41880129 вбачається, що підприємством занижено митну вартість імпортованих товарів по окремих митних деклараціях, у зв`язку з не включенням до її складу повної суми витрат на транспортування (витрат, понесених до місця ввезення імпортованого товару (транспортних засобів) на митну територію України на умовах поставки EXW та FCA).

Крім того, за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування занижених ставок ввізного мита під час митного оформлення товарів з урахуванням отриманої інформації від уповноважених органів Польщі та Федеративної Республіки Німеччини, встановлено порушення статті 15 Доповнення І "Визнання поняття "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" до Регіональної Конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження, частини 1 та частини 8 статті 257 Митного кодексу України ТОВ "ТРАКС-ВІНН" під час здійснення митного оформлення товарів за 70 митними деклараціями, до яких надано сертифікати з перевезення товару EUR.1 та декларації-інвойси, складених експортером якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро, які не підтверджують походження товарів з однією із Договірних сторін Угоди, отже, не відповідають умовам преференційного походження та не підпадають під преференційний режим, що призвело до несплати митних платежів.

Також вказано, що під час перевірки даних щодо цільового використання імпортованих товарів, за період з 01.08.2019 по 30.06.2024, встановлено відсутність надання/отримання пільг, умовами яких є цільове використання ввезених товарів.

Отже, за результатами планової документальної перевірки встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАКС-ВІНН", зокрема:

- пункту 2 частини 2 статті 52, пункту 5 частини 10 статті 58, частини 1 та частини 8 статті 257 Митного кодексу України, в частині достовірності відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита на загальну суму 147563,57 грн.;

- статті 15 Доповнення І "Визнання поняття "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" до Регіональної Конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження, частини один та частини вісім статті 257 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 1273803,49 грн.,

- пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість в період з 01.08.2019 по 30.06.2024 на загальну суму 675837,99 грн.

На підставі акта перевірки від 11.09.2024 року №16/24/7.12-19/41880129 митним органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.09.2024 року:

- №UA50, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання" на суму 675837,98 грн., а також нараховано штрафні санкції на суму 148905,06 грн.;

- №UA51, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем "Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання" на суму 1316526,52 грн., а також нараховано штрафні санкції на суму 53464,60 грн.;

- №UA52, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем "Мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності" на суму 106497,41 грн., а також нараховано штрафні санкції на суму 1480,88 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ "ТРАКС-ВІНН" звернулось з даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 271 Митного кодексу України (далі - МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 276 МК України визначено, що платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.

Під час документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ТРАКС-ВІНН" посадовими особами відповідача встановлено, що для підтвердження походження товарів для застосування преференційного режиму оподаткування ввізним митом під час митного оформлення ТОВ "ТРАКС-ВІНН" під час митного оформлення товарів було надано:

- сертифікати з перевезення товару EUR.1 зазначені у графі 44 митної декларації за кодом "0954" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011 "Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються в процесі оформлення митних декларацій" від 21.10.2019 № А791639, від 22.11.2019 № А901254, від 13.12.2019 № А901259, від 15.06.2020 №А949915, від 19.06.2020 №А949922, від 18.03.2021 № А135018, від 30.01.2020 №PL/MF/AP 0005348, від 28.05.2020 №PL/MF/AR 0268086, від 29.05.2020 №PL/MF/AR0268092, від 03.07.2020 №PL/MF/AR 0271012, від 16.09.2020 №PL/MF/AR 0272584, від 18.09.2020 №PL/MF/AR 0272594, перелік яких наведено в Додатку №9 до акта перевірки;

- декларації про походження, складені на інвойсах, що надаються експортером, якщо сукупна вартість партії товару не перевищує 6000 євро (декларація - інвойс) зазначена у графі 44 митної декларації за кодом "7016" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011 "Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються в процесі оформлення митних декларацій" від 25.11.2020 №2020198, від 27.11.2020 №2020201, від 26.11.2020 №FS/20/11/7, від 06.11.2020 №FS/20/11/1, від 03.12.2020 №FS/20/12/2, від 09.12.2020 №FS/20/12/4, від 06.11.2020 №FS/20/11/2, від 31.01.2020 №FS/20/1/2, від 26.05.2020 №FS/20/5/3, від 11.06.2020 №FS/20/6/5, від 28.08.2020 №FS/20/8/6, від 25.08.2020 №FS/20/8/2, від 10.09.2020 №FS/20/9/1, від 17.09.2020 №FS/20/9/6, від 24.09.2020 №FS/20/9/7, від 02.10.2020 №FS/20/10/2, від 02.10.2020 №FS/20/10/1, від 18.11.2020 №FS/20/11/4, від 06.11.2020 №FS/20/11/3, від 09.01.2021 №FS/21/1/2, від 09.01.2021 №FS/21/1/2, від 21.01.2021 №FS/21/1/4, від 21.01.2021 №FS/21/1/3, від 26.02.2021 №FS/21/2/4, від 03.03.2021 №FS/21/3/2, від 10.05.2021 №FS/21/5/1, від 15.05.2021 №FS/21/5/2, від 29.10.2019 № 2019051, від 28.11.2019 № 2019068, від 08.01.2020 № 2020006, від 07.02.2020 №2020029, від 10.06.2020 № 2020095, від 10.06.2020 № 2020096, від 10.06.2020 № 2020094, від 10.06.2020 № 2020092, від 10.06.2020 № 2020091, від 09.06.2020 № 2020087, від 09.06.2020 №2020088, від 09.06.2020 № 2020086, від 10.06.2020 № 2020093, від 23.06.2020 № 2020105, від 10.06.2020 № 2020090, від 29.07.2020 № 2020123, від 31.07.2020 № 2020128, від 19.08.2020 №2020144, від 27.08.2020 № 2020149, від 25.09.2020 № 2020160, від 25.09.2020 № 2020159, від 27.11.2020 № 2020202, від 27.11.2020 № 2020203, від 05.02.2021 № 2021016, від 19.03.2021 №2021043, від 22.03.2021 № 2021045, від 31.03.2021 № 2021051, від 27.04.2021 № 2021067, від 26.05.2021 № 2021093, від 23.06.2021 № 2021109, від 18.06.2021 № 2021106, перелік яких наведено в Додатку №9 до акта перевірки.

З метою забезпечення контролю за повнотою оподаткування товарів та недопущення ухилення від сплати платежів в обсягах, передбачених митним законодавством України Вінницька митниця Держмитслужби направила запити до Департаменту митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності Держмитслужби України з наданням допомоги в проведені перевірки достовірності сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1 та декларацій-інвойсів, складених експортером якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро, та даних, які у них містяться, у зв`язку із виникненням сумнівів щодо преференційного статусу походження товарів.

За результатами проведених перевірок уповноважені органи Польщі та Федеративної Республіки Німеччини повідомили про встановлені розбіжності даних (відомостей) зазначених в сертифікатах з перевезення товару EUR.1 та деклараціях-інвойсах, складених експортером якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро, до вимог Доповнення І до Регіональної конвенції про Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, щодо законності надання (отримання) пільг.

У акті перевірки вказано, що у відповідях компетентних органів зазначено наступне: "…перелічені продукти не продуктами, що походять з Європейського Союзу за значенням Протоколу I до Угоди про асоціацію між Європейським Союзом та Україною із застосуванням Регіональної угоди про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила походження", "експортер не надав достатніх доказів преференційного походження товару, тому ці товари не підпадають під пільговий режим", "Експортер під час перевірки не довів преференційне походження товару з ЄС. Ці товари не мають преференційного походження з ЄС", "не можемо підтвердити автентичність і точність повідомлення, доказів походження. Експортер не надав жодних документів, що підтверджують статус походження. Тому товари не підпадають під преференційний режим".

На переконання контролюючого органу, ТОВ "ТРАКС-ВІНН" порушило вимоги Регіональної Конвенції про Пан-Євро-Середземноморські правила походження та Митного кодексу України при оформленні 70 митних декларацій, оскільки подані сертифікати EUR.1 та декларації-інвойси не підтверджують належне походження товарів, тому застосування преференційного режиму є необґрунтованим, що призвело до несплати митних платежів.

Відповідно до частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До товарів, які випускаються у вільний обіг на митній території України відповідно до частини шостої статті 75 цього Кодексу, застосовуються знижені ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не визначено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно із статтею 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту "в" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно пункту 54.4 статті 54 ПК України визначено, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Суд звертає увагу, що спірним питанням в межах розгляду даної справи, окрім іншого, є встановлення країни походження (виробника) товарів, які ввозились позивачем на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності права на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару.

Відповідно до статті 36 МК України положення цього Кодексу встановлюють непреференційні правила щодо визначення країни походження товарів, що переміщуються через митний кордон України, з метою застосування:

1) ставок мита, правил щодо його справляння до товарів, яким надається режим найбільшого сприяння, крім тарифних пільг (преференцій), встановлених міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

2) заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності;

3) інших заходів відповідно до вимог Світової організації торгівлі, пов`язаних із визначенням країни походження товару.

Країною походження товару вважається країна, в якій: товар був повністю отриманий; товар був підданий останнім економічно обґрунтованим виробничим та технологічним операціям з переробки, що призвели до виробництва нового товару або є важливою стадією виробництва, за умови виконання в цій країні критеріїв достатньої переробки, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Якщо стосовно конкретного товару критерії достатньої переробки не встановлено, застосовується правило, згідно з яким країна походження товару визначається за країною походження використаних при переробці матеріалів з найбільшою вартістю.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон, територія чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Повністю отримані або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються відповідно до законів України, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом.

З 1 січня 2016 року набула чинності Угода, розділ IV якої "Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею" встановлює порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Виходячи із положень частини першої статті 29 розділу IV Угоди, кожна Сторона, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу II "Визначення концепції "походження товарів" Протоколу 1 до Угоди з метою впровадження цієї Угоди такі товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в Європейському Союзі відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною 1 статті 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Згідно з частинами 1-3 статті 43 МК України встановлено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі ввезення на митну територію України товарів до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (пункт 1 частини 3 статті 44 МК України).

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №813/5141/13-а від 11 червня 2019 року та Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові № 560/1357/22 від 24 листопада 2022 року.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Суд встановив, що до митного оформлення позивачем було надано сертифікати з перевезення (походження) товару форми EUR.1, видані митними органами країни експорту, на підставі яких підтверджено преференційне походження товару з Європейського Союзу, у зв`язку із чим застосовано тарифну пільгу (тарифну преференцію) щодо ставок митного тарифу на підставі Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 pоку №1678-VII.

Відповідно до частини 1 статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

Згідно з статтею 25 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.

Відповідно до положень частини 1 статті 45 МК України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Частиною 1 та 2 статті 37 розділу ІV Угоди про асоціацію встановлено, що Сторони домовились, що адміністративне співробітництво є важливим для реалізації та контролю преференційного режиму, наданого відповідно до цієї Глави, та підкреслюють свої зобов`язання боротися з незаконними діями та шахрайством в митних питаннях, пов`язаних з імпортом, експортом, транзитом товарів та їх розміщенням під будь-яким іншим митним режимом або процедурою, зокрема заходи заборони, обмеження або контролю. Якщо Сторона на основі об`єктивно задокументованої інформації відчуває неспроможність забезпечити адміністративне співробітництво та/або відчуває існування незаконних дій або шахрайства іншої Сторони відповідно до цієї Глави, заінтересована Сторона може тимчасово призупинити дію відповідного преференційного режиму для відповідного товару (товарів) згідно із цією статтею.

Відповідно до статті 32 розділу VI "Домовленості про адміністративне співробітництво" Протоколу І до Угоди про асоціацію Митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Згідно з положеннями статті 33 розділу VI "Домовленості про адміністративне співробітництво" Протоколу І до Угоди про асоціацію подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до частини 5 статті 45 МК України у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Отже, системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку щодо можливості митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Однак, відповідачем не наведено обставин за яких після завершення митного оформлення виникла обґрунтована підозра, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, що є самостійною підставою, яка вказує на неправомірність дій у цій частині перевірки.

Стосовно долучених до матеріалів справи листів уповноважених органів Польщі та Федеративної Республіки Німеччини, що надані у відповідь на запити про надання допомоги у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару форми EUR.1 та декларацій, складених експортером, на підставі яких відповідач дійшов висновку про непідтвердження походження товару з Європейського Союзу, а відтак - невідповідність умовам преференційного походження, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта, висновком правовласника про наявність або відсутність порушення прав інтелектуальної власності;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Отже, враховуючи вимоги вищезазначених норм законодавства, суд дійшов висновку, що документально підтверджена інформація отримана від уповноважених органів іноземних держав повинна бути легалізована у спосіб передбачений чинним законодавством України (консульська легалізація та проставляння апостилю).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №821/2067/17.

Суд зазначає, що відповідачем долучено до матеріалів справи листи уповноважених органів Польщі та Німеччини на запити щодо надання допомоги в проведенні перевірки достовірності сертифікатів з перевезення товару форми EUR.1 та декларацій складених експортером.

При цьому, у письмових запереченнях від 06.05.2025 року представником відповідача вказано, що документи, які використовуються для митних цілей не потребують консульської або дипломатичної легалізації.

Втім, правильність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат".

Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Таким чином, лише переклади документів, оформлені з дотриманням зазначених вимог, можуть визнаватися належними та допустимими доказами у судовому процесі.

З огляду на матеріали справи, суд встановив, що відповідач не надав перекладених українською мовою та засвідчених у встановленому законом порядку документів - зокрема, листів уповноважених органів Польщі та Федеративної Республіки Німеччини, які були покладені в основу висновків про порушення позивачем митного законодавства.

Зазначені документи є неналежним чином оформленими відповідно до вимог чинного законодавства щодо використання документів іноземного походження.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають обов`язковому перекладу українською мовою з подальшим нотаріальним засвідченням правильності такого перекладу відповідно до вимог статті 79 Закону України "Про нотаріат".

Відсутність дотримання цих вимог унеможливлює визнання таких документів як належних доказів у справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що надані відповідачем листи уповноважених органів Польщі та Федеративної Республіки Німеччини не можуть вважатися допустимими доказами у справі, оскільки не відповідають вимогам щодо форми та змісту доказів, передбаченим чинним законодавством.

Відтак, вони не можуть бути правомірною підставою для формування висновків перевірки щодо наявності порушень з боку позивача, зокрема щодо недотримання умов преференційного походження товару та безпідставного застосування пільгового режиму оподаткування при митному оформленні.

Отже, твердження відповідача щодо не підтвердження походження товару з Європейського Союзу, невідповідності умовам преференційного походження та, як наслідок, необґрунтованості застосування пільгового митного режиму, є безпідставними та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Стосовно висновків відповідача про недостовірність визначення митної вартості товару у розрізі витрат на транспортування та включення до періоду перевірки митні декларації, які подані до 19.07.2021 року, то суд зазначає, що наведені обставини уже були предметом дослідження в межах розгляду № 127/4800/25.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області № 127/4800/25 від 27.02.2025 року провадження у справі про притягнення Мартинюка Максима Анатолійовича (директор ТОВ "ТРАКС-ВІНН") до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 485 Митного кодексу України, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

У вказаній постанові суд вказав, що висновок контролюючого органу щодо недостовірного визначення митної вартості в частині витрат на транспортування, а також дії з включення до періоду перевірки митних декларацій, поданих до 19.07.2021, тобто за період з 01.08.2019 по 19.07.2021, є протиправними.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/4800/25, вважаються доведеними та не потребують повторного доказування, а відповідно підтверджують необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо недостовірності визначення митної вартості товару в частині витрат на транспортування та неправомірність включення до періоду перевірки митних декларацій, поданих до 19.07.2021 року.

Крім того, у письмових поясненнях від 22.04.2025 року позивач зазначив, що водії подавали окремі заяви з розрахунком витрат на транспортування, а витрати, включені до авансових звітів, охоплювали не лише доставку транспортних засобів, а й інші цілі відрядження, зокрема огляд техніки, пошук транспорту та перевезення документів.

Також представником позивача зазначено, що в додатку № 5 до акта перевірки (рядки №107, №141, №144) зазначено транспортні засоби, щодо яких відповідач вважає заниженими витрати на транспортування. Однак рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду у справах №120/9757/21-а, №120/4805/22 та №120/4804/22 було вказано на достовірність задекларованих позивачем транспортних витрат, а рішення про коригування митної вартості визнано протиправними та скасовано.

Однак, посадовими особами контролюючого органу вказані обставини не враховано під час перевірки та не спростовано в ході розгляду справи.

Таким чином, контролюючий орган не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо належного обґрунтування та підтвердження обставин, які були покладені в основу прийняття оскаржуваних рішень.

Висновки, викладені в акті перевірки, не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, як того вимагають норми процесуального та матеріального права.

Зокрема, контролюючим органом не було надано оформлених у встановленому законом порядку документів від уповноважених органів іноземних держав, які стали основою для висновків про порушення митного законодавства.

Крім того, в межах судового розгляду встановлено, що твердження контролюючого органу про недостовірність визначення митної вартості товарів у частині витрат на транспортування, а також включення до періоду перевірки митних декларацій, поданих до 19.07.2021 року, є необґрунтованими, безпідставними та спростованими постановою суду у справі №127/4800/25, яка набрала законної сили та має преюдиційне значення.

Отже, контролюючим органом не надано обґрунтованих доводів на підтвердження факту допущення позивачем порушень митного законодавства.

У зв`язку з викладеним, оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню як такими, що прийняті з порушенням закону та за відсутності достатніх доказів на підтвердження порушення позивачем вимог митного законодавства.

За таких обставин суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №UA50, №UA51 та №UA52 від 26.09.2024 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з огляду на результат розгляду справи та з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 30280 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці №UA50, №UA51 та №UA52 від 26.09.2024 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАКС-ВІНН" (вул. Олексія Миргородського, 78, м. Вінниця, 21037, ) судовий збір в розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАКС-ВІНН" (вул. Олексія Миргородського, 78, м. Вінниця, 21037, );

Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, ).

Рішення у повному обсязі складено 26.05.2025 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович