Справа № 480/13202/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 травня 2025 р.Справа № 480/13202/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 по справі № 480/13202/21

за позовом Головного управління ДПС у Сумській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкової заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 задоволено адміністративний позов Головного управління ДПС у Сумській області до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості.

ОСОБА_1 14.04.2025 (згідно відбитку штемпеля на поштовому конверті) подав до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій заявник також просить суд поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи заяви та матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2022 р. відповідачем подавалася на апеляційна скарга на вказане вище судове рішення.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 по справі № 480/13202/21 задоволено. Процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 по справі № 480/13202/21 поновлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 по справі № 480/13202/21 - залишено без руху. Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху шляхом подання доказів про доплату судового збору в розмірі 1916 (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять) грн. 40 коп.

Копії ухвал направлено на адресу апелянта, що вказана ним в апеляційній скарзі, проте до суду повернувся конверт з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

З метою забезпечення права особи на апеляційне оскарження, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 повторно направлено ОСОБА_1 копії ухвал від 10.01.2023 на адресу апелянта, що вказана ним в апеляційній скарзі, та інші його адреси, які вказані в матеріалах справи.

Проте до суду повернулися конверти з позначками "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання".

З метою забезпечення права особи на апеляційне оскарження, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 втретє направлено ОСОБА_1 копії ухвал від 10.01.2023 та від 01.02.2023 на адресу апелянта, що вказана ним в апеляційній скарзі, та інші його адреси, які вказані в матеріалах справи.

Проте, поштові відправлення з вкладеними копіями ухвал суду про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 повторно вручені не були, з незалежних від суду причин, а саме - поштові відправлення повернуто до суду апеляційної інстанції 30.03.2023 та 25.04.2023 з позначками "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання", про що зазначено у довідках відділення поштового зв`язку, прикріплених до конвертів.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2023 апеляційна скарга повернута скаржнику.

05.12.2024 представник відповідача звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з заявою про направлення ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2023 року разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, а також квитанцією про сплату судового збору. /а.с.87/

14.04.2025 ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, в обґрунтування якого просить суд врахувати, що з 24.02.2022 року згідно Указу Президента № 64/2022 на території України оголошено воєнний стан. Відповідно до довідки від 20.02.2024 року № 362, старшина ОСОБА_1 , в період 10.02.2023 по 31.01.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Згідно довідки від 12.06.2024 року № 5449/350 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 11.01.2024 року по теперішній час. Згідно довідки від 15.03.2025 року № 5449/150 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Тому вважає, що наявні підстави для поновлення строків на апеляційне оскарження.

Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що питання поновлення та продовження процесуальних строків урегульоване статтею 121 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Колегія суддів зауважує, що право на апеляційне оскарження закріплено також у статті 293 КАС України і реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.

Механізм реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення врегульовано Главою першою Розділу ІІІ КАС України.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

У пункті 4 частини першої статті 299 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Тобто, вказаною нормою закону однією з обставин, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, є визнання неповажними наведених скаржником підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку (поважність причин повинен доводити скаржник).

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У абзацах другому, третьому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права охарактеризовано як панування права в суспільстві. Верховенство права, за позицією Суду, вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, у пункті 40 справи «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Сутність цього принципу полягає у тому, що в разі винесення судом рішення, що набрало законної сили, воно не може бути піддане сумніву.

Окрім цього 20.09.2022 ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Завалій та інші проти України» (заяви № 23342/14, 42968/15, 1686/17, 64516/17; далі також Рішення), у якому зазначив, що вже встановлював порушення принципу юридичної визначеності за подібних обставин у рішеннях у справах «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, від 03.04.2008) та «Устименко проти України» (заява №32053/13, від 29.10.2015). І, беручи до уваги обставини заяв, Суд не вбачає підстав для іншого висновку в цій справі. Суди, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством десятиденного строку для апеляційного оскарження.

За висновком Суду, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції щодо всіх заявників.

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» ((В.П.), №22277/93, 27.06.2000, параграф 59) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Тому, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Цей висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №520/109/20.

Верховний Суд звертає увагу й на практику Європейського суду з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.06.2006 у справі «Каменівська проти України» (заява №18941/04), у якій наголошено, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. Guйrin v. France, рішення від 29.07.1998, п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998-VIII, с. 3255, п. 45).

Колегія суддів також відзначає, що питання поновлення процесуального строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, є процедурним і вирішується шляхом постановлення судом апеляційної інстанції відповідної ухвали, яка повинна бути належним чином мотивована й містити, зокрема, мотиви, з яких суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення цього строку або для відмови у такому поновленні, норми закону, якими керувався суд, постановляючи ухвалу.

Питання належної мотивації судом свого висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження досліджувалось Верховним Судом й у постанові від 14.12.2020 у справі № 521/2816/15, у якій колегія суддів, здійснивши аналіз норм процесуального права, якими регламентовано строки апеляційного оскарження, та врахувавши усталену практику Європейського суду з прав людини, навела такі правові позиції: - «…апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

Вищевикладене дає колегії суддів підстави для висновку про те, що апеляційний перегляд справи належить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства. Право на апеляційний перегляд справи гарантується, однак його реалізація повинна відбуватись з дотриманням встановлених процесуальним законом вимог, зокрема, в межах визначеного строку апеляційного оскарження.

Це право повинно реалізовуватись зацікавленими особами добросовісно, без зайвих зволікань, а строк апеляційного оскарження може бути поновлено лише за наявності поважних причин, які обумовлюються існуванням об`єктивних обставин, підтверджених доказами. Поновлюючи строк на апеляційне оскарження, суди повинні навести належні мотиви, які б вказували на наявність достатніх підстав для такого висновку та засвідчували, що поновлення строку не порушує принципів верховенства права та одних з його основних елементів: правової визначеності; остаточності рішень суду.

Щодо доводів відповідача про введення в країні воєнного стану, необхідно зауважити, що, дійсно, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, з 05.30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому був продовжений Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України.

Колегія суддів вважає, що запровадження воєнного стану є підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами.

Колегія суддів зауважує, що у клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку скаржник посилається на введення в Україні воєнного стану та здійснення заходів з необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Як вказувалося вище, в обґрунтування заявленого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження відповідач посилається на те, що відповідно до довідки від 20.02.2024 року № 362, старшина ОСОБА_1 , в період 10.02.2023 по 31.01.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Також вказує, що згідно довідки від 12.06.2024 року № 5449/350 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 11.01.2024 року по теперішній час, а згідно довідки від 15.03.2025 року № 5449/150 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Враховуючи наведені заявником обставини та надані ним докази на підтвердження участі ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України з 10.02.2023 р., ці обставини можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження.

Разом з тим, суд зазначає, що ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 по справі № 480/13202/21 задоволено. Процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 по справі № 480/13202/21 поновлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 по справі № 480/13202/21 - залишено без руху. Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху шляхом подання доказів про доплату судового збору в розмірі 1916 (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять) грн. 40 коп.

Копії цих ухвал 12.01.2023 р. направлено на адресу апелянта, що вказана ним в апеляційній скарзі, проте 01.02.2023 р. до суду повернувся конверт з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів щодо участі ОСОБА_1 у цей період у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження щодо цих обставин та обставин щодо об`єктивної неможливості отримання копій процесуальних документів у цей період також не містять, а також те, що в заявлено клопотанні відповідач не вказує коли він дізнався про постановлення Другим апеляційним адміністративним судом ухвали від 08.05.2023 р. (або ним отримано копію такої ухвали), колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для визнання поважними причин пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин, в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100-102, ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Чалий І.С.
Судді(підпис) (підпис)Катунов В.В. Ральченко І.М.