Справа № 620/4387/25
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/4387/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Михайлової І.О.,

представника позивача - Приходько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправної та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі Управління, позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 26.03.2025 ВП №76823561 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

Позов мотивовано тим, що судове рішення виконане Управлінням у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, законами України, тому накладення відповідачем штрафу спірною постановою є необґрунтованим.

Ухвалою суду від 23.04.2025 поновлено позивачу строк на звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ та призначено перше судове засідання.

Ухвалою суду від 12.05.2025 у залученні до участі в справі третьої особи відмовлено.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, наполягаючи на обґрунтованості позову.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав відзив на позов, у якому зазначив, що спірна постанова винесена правомірно, у зв`язку із невиконанням боржником у повному обсязі, без поважних причин, рішення суду. Так, чинним законодавством передбачено видачу довідки про реєстрацію особи громадянином України для подальшого оформлення паспорта громадянина України після прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства. Неоформлення боржником на ім`я стягувача довідки про реєстрацію громадянином України для подальшого оформлення паспорта громадянина України свідчить, що декларація не була прийнята саме замість документа про припинення громадянства російської федерації, а лише зареєстрована як вхідна кореспонденція та долучена до матеріалів справи, без настання прямо передбачених законодавством правових наслідків

Розгляд справи просить проводити без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суд від 21.03.2024 у справі №620/318/24, яке 12.11.2024 набрало законної сили, зобов`язано Управління повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, із врахуванням висновків суду.

На підставі заяви стягувача, відповідачем 20.01.2025 відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа від 26.11.2024 №620/318/24 про зобов`язання Управління вчинити дії, вказані в рішенні суду (а.с. 49-53).

За невиконання рішення суду постановою державного виконавця від 11.02.2025 ВП №76823561 на Управління накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 56-66).

Листом від 19.03.2023 Управління повідомило відповідача про прийняття декларації ОСОБА_1 від 13.11.2023 замість документа про припинення громадянства російської федерації на виконання рішення суду по справі №620/318/24 (а.с. 69-70).

26.03.2025 державним виконавцем складено акт, у якому зазначено, що ним проведено перевірку виконання рішення суду №620/318/24 від 26.11.2024, внаслідок якої встановлено, що рішення суду не виконано (а.с. 74 зворот).

26.03.2025 державним виконавцем винесено постанову про накладення на Управління штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк в розмірі 10200,00 грн. (а.с. 75).

Вважаючи вказану постанову протиправною, Управління звернулось до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Приймаючи постанову про накладення штрафу, як зазначено у відзиві, державний виконавець виходив з того, що боржник рішення суду у справі №620/318/24 не виконав, оскільки після прийняття від стягувача декларації про відмову від іноземного громадянства не оформив на його ім`я довідку про реєстрацію громадянином України для подальшого оформлення паспорта громадянина України. Тобто, сам факт прийняття боржником поданої ОСОБА_1 декларації відповідачем визнається.

Разом з тим, з огляду на фактичні обставини справи, зміст мотивувальної та резолютивної частини рішення суду у справі №620/318/24, суд звертає увагу, що Управління зобов`язано повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, із врахуванням висновків суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117828804).

При цьому, ухвалюючи рішення, суд проаналізував норми права, які регулюють спірні правовідносини, та зауважив, що: «позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки він позбавлений можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації.

Відповідач, вирішуючи питання щодо прийняття/повернення декларації позивача обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не прийняв мотивованого рішення щодо прийняття такої декларації.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі ним саме декларації та вказав про необхідність подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації».

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправної відмови відповідача у прийнятті у позивача декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, та зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, із врахуванням висновків суду, у зв`язку з чим позов задоволено частково.

Шостий апеляційний адміністративний суд, переглядаючи в апеляційному провадженні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/318/24, із висновками суду першої інстанції погодився та зазначив, що дискреційні повноваження відповідача щодо розгляду декларації позивача реалізовано не було, оскільки мотивованого рішення за наслідками розгляду заяви Управлінням не прийнято. Натомість, Управління обмежилось лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не розглянуло по суті звернення позивача, не надало жодної оцінки підставам подачі ним саме декларації (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123056175).

Таким чином, ухвалюючи рішення по справі №620/318/24, суд досліджував виключно правомірність дій Управління під час розгляду поданого стягувачем звернення про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації і у зв`язку з виявленими процесуальними порушеннями зобов`язав Управління повторного його розглянути, із врахуванням висновків суду. При цьому, правові наслідки прийняття боржником поданої стягувачем декларації, після повторного розгляду його звернення, не були предметом судового розгляду та не досліджувались.

Враховуючи викладене, предмет та підстави позову, висновки суду у справі №620/318/24, позивач на виконання рішення суду повторно розглянув звернення боржника та прийняв подану ним декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації, про що повідомив уповноваженого представника стягувача та державного виконавця.

Відповідач ні в акті від 26.03.2025, ні в спірній постанові про накладення штрафу не зазначав, на підставі яких доказів ним зроблено висновок про невиконання Управлінням рішення суду по справі №620/318/24.

З огляду на вищенаведене, судом не встановлено обставин, які б свідчили про умисне невиконання позивачем рішення суду або його недобросовісність, ухилення від виконання.

Суд зауважує, що бездіяльність Управління після прийняття поданої стягувачем декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації не була предметом розгляду по справі №620/318/24 та є окремою підставою для звернення до суду з позовом.

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.03.2025 ВП №76823561.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (, вул. Шевченка, 51А, м. Чернігів, 14013).

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, просп. Миру, 43, м. Чернігів, 14002).

Суддя С.В. Бородавкіна