Справа № 200/1709/25
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року Справа№200/1709/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за первісним позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , про стягнення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними бездіяльності, дій, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року Департамент патрульної поліції (далі - Департамент ПП, позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення грошового забезпечення - надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року у сумі 29 044,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачу надмірно нарахована частина щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року у кількості 34 доби. Із розрахунку грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року вбачається, що розмір відшкодування грошових коштів за надмірно нараховану частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року складає 29 044,80 грн, які відповідач не повернула, а тому ці кошти мають бути стягнуті з неї в судовому порядку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2025 року було відкрито провадження в даній адміністративній справі.

02 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що позивачем проведено невірний розрахунок днів невикористаної відпустки, які підлягають компенсації відповідачем. Правильним було зазначити 64 дні невикористаної відпустки та 32 дні надмірно використаної відпустки без проведення відрахування на підставі п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП п.4 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про відпустки», де прямо передбачена заборона таких відрахувань. З наведеного обґрунтовано висновується, що відповідачем протиправно не вказано 64 дня невикористаної оплачуваної відпусти з подальшою компенсацію та протиправно зазначено 34 дні надмірно використаної відпустки з подальшим відрахуванням за неї. У зв`язку з тим, що відповідач неправильно обрахував кількість днів використаної відпустки, дії щодо проведення розрахунку кількості днів невикористаної відпустки та вчинення бездіяльності по правильному встановленню їх кількості є протиправними, тому позовна заява в цій частині не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідно до абзацу другого частини дев`ятої статті 93 Закону України «Про національну поліцію» при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. 05.10.2023 частину дев`яту статті 93 Закону доповнено абзацом третім такого змісту: «У разі загибелі (смерті) поліцейського таке відрахування не проводиться.». Оскільки Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, то в цій частині норми Закону є спеціальними щодо норм Кодексу законів про працю України. Тобто, законодавцем встановлено у спеціальному нормативно-правовому акті єдину підставу за якої не проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

У запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_1 зазначила, що представник Департаменту ПП не надав до суду жодних доказів які спростовують факт вже проведеного відрахування з грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідних сум у лютому 2025р. та не навів правових обґрунтувань на яких ґрунтується можливість повторного відрахування таких грошових коштів, тим паче з грошової допомоги при звільненні. Тому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

02 квітня 2025 року на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про:

- визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи 40108646) по невчиненню дій щодо правильного встановлення кількості днів невикористаної відпусти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за 2015 рік;

- визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи 40108646) по виданню розрахунку надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи 40108646) по зверненню до суду з вимогою про повторне стягнення вже відрахованих коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за лютий 2025 року;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «ОЩАДБАНК») компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.;

- допустити рішення суду до негайного виконання.

Позов обґрунтований тим, що Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом про стягнення нібито виплачених у лютому 2025 року коштів, які фактично Департаментом патрульної полії сплачені не були. Разом із позовною заявою останній подав розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , який не відповідає дійсності.

Так, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Разом з цим, стаття 129 КЗпП України встановлює заборону відрахувань з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат. Не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення. Для поліцейських це правило також поширюється через загальні трудові гарантії, передбачені, зокрема, Законом України «Про Національну поліцію». Також, можна дійти висновку про відсутність підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України для повернення ОСОБА_1 виплачених коштів, оскільки одночасно наявні такі умови: здійснення виплати позивачем добровільно, відсутність рахункової помилки, добросовісність набувача коштів.

Проте, відповідно до розрахункового листа за лютий 2025 року з грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснено відрахування за 9 днів у розмірі 8712,96 грн. та 25 днів у розмірі 21860,51 грн. Таким чином, оскільки відрахування коштів вже відбулося з грошового забезпечення ОСОБА_1 у лютому 2025, закон не передбачає повторного стягнення коштів в судовому поряду через процедурні порушення під час первинного відрахування.

Крім того, відповідачем проведено невірний розрахунок днів відпустки, оскільки відповідач мав обраховувати 32 дні відпустки, а не як зазначено у наказі 34, а фактична кількість невикористаних днів відпустки за 2024 рік мала складати 15 діб, замість вказаних 9. Також, грошовій компенсації підлягали 34 доби (з урахуванням відпустки УБД) невикористаної оплачуваної відпустки, замість вказаних 14 діб.

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними бездіяльності, дій, стягнення моральної шкоди з первісним позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , про стягнення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки, за правилами загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання, яке призначено на 12 травня 2025 року о 09:00 год.

24 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в якому представник Департаменту патрульної поліції зазначив, що передбачена законодавством тривалість відпустки позивача у 2025 році становила: щорічна основна 30 діб, щорічна додаткова 13 діб, та додаткова учаснику бойових дій 14 діб. Позивачем не заперечується, що в 2025 році остання перебувала у відпустці протягом 38 діб. Зважаючи на те, що позивач у році звільнення мала один повний місяць служби (січень 2025 року), остання набула права на використання 4-х днів щорічної відпустки: 43/12*1=3,58 ? 4, де

43 - передбачена законодавством тривалість відпустки позивача;

12 - кількість місяців у році;

1 - кількість повних місяців служби позивача в році.

Тобто надмірно нарахована частина щорічної відпустки позивача за час невідпрацьованої частини 2025 року становить: 38 - 4 = 34, де 38 - кількість діб використаної відпустки. Ураховуючи вищенаведене ДПП вірно здійснено розрахунок надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року.

Також позивач стверджує, що з 18.12.2024 по 23.12.2024 відповідач перебувала на лікарняному, у зв`язку з чим фактична кількість невикористаних днів відпустки за 2024 рік мала складати 15 діб замість вказаних 9. Проте, як вбачається із інформації про використані відпустки ОСОБА_1 в період з 18.12.2024 по 23.12.2024, остання не перебувала у відпустці. Позивач не надала доказів в підтвердження перебування нею в зазначений період у відпустці.

Крім того, позивач зазначає, що під час служби на посаді слідчого в ГУ МВС України в Донецькій області відповідач не використала 30 діб відпустки за 2015 рік, а тому зазначені дні мали б бути включені до розрахунку кількості днів, які підлягають грошовій компенсації. Проте такі твердження є помилковими та необґрунтованими, адже чинним законодавством не передбачено перенесення невикористаних днів відпустки за час служби в органах внутрішніх справ до періоду служби в органах національної поліції України. Позивач не зазначає жодного нормативно-правового акта та будь-яких доказів в підтвердження своїх доводів в зазначеній частині. Станом на день подання відзиву ГУ МВС України в Донецькій області не є припиненим. Беручи до уваги вищезазначену формулу розрахунку кількості днів відпустки у 2015 році позивачу передбачено у 2015 році 3 доби відпустки. Грошова компенсація за 3 доби невикористаної відпустки позивачу виплачено при звільненні, що прямо вбачається з наказу ДПП від 03.03.2025 № 380 о/с.

Позовна вимога щодо визнання протиправними дії ДПП по зверненню до суду є незгодою позивача із позовними вимогами ДПП про стягнення надміру нарахованої частини щорічної відпустки.

Враховуючи викладене, представник Департаменту патрульної поліції просив у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ДПП відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила, що представником ДПП не спростовано факту, що у лютому 2025 року вже відбулося відрахування 21 860,52 гривень за 25 днів відпустки використаної в 2025 році. Тому внесення змін в наказ ДПП від 11.02.2025 № 248 о/с та подальша виплата в березні 2025 року, не може вважатися грошовим забезпеченням, яке належало до виплати у день звільнення, а є нічим іншим як компенсацією за незаконну невчасну виплату. Тому просила зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив представник ДПП зазначив, що у зв`язку із внесенням змін до наказу про звільнення позивача за зустрічним позовом, останній було здійснено перерахунок грошового забезпечення та виплачено в березні 2025 року 38 991,65 грн. Вид та розмір грошового забезпечення визначено в розрахунковому листі ОСОБА_2 за березень 2025. Таким чином, в березні 2025 року ОСОБА_1 було здійснено виплату всіх, передбачених законодавством видів грошового забезпечення. Позивач за зустрічним позовом помилково вважає виплачене грошове забезпечення в березні 2025 року компенсацією за невиплату грошового забезпечення за попередні періоди.

У додаткових поясненнях ОСОБА_1 вказує на подвійне оподаткування грошового забезпечення. Так само, з позивача у лютому було утримано наступні податкові платежі, а саме 357,51 грн. військового збору та 1 287,04 ПДФО. Крім цього, ДПП визнає, що протиправно відрахував з грошового забезпечення за лютий 23423,24 грн. (без урахування податків і зборів) за наведених обставин проведена виплата є виплатою заборгованості, а не грошовим забезпеченням за лютий, за яке відповідач намагається видати такий рух бюджетних коштів. ОСОБА_1 наполягає, що в неї відсутня заборгованість перед ДПП, тому вона не може відповідати за порушення інших посадових осіб ДПП шляхом покладення на неї матеріальної відповідальності.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу №200/1709/25 за первісним позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , про стягнення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними бездіяльності, дій, стягнення моральної шкоди, до судового розгляду на 26 травня 2025 року о 09 год. 00 хв.

15 травня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника ДПП, в яких зазначено, що ОСОБА_1 було виплачено всі, передбачені законодавством види грошового забезпечення без утримання надмірно нарахованої частини відпустки.

У запереченнях на додаткові пояснення ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем не надано жодного належного розрахунку розміру позовних вимог, жодного обґрунтування зазначеної суми, а документи, надані до суду, не містять детального аналізу складових грошового забезпечення. Таким чином, розрахунок здійснено з порушенням вимог законодавства. Крім того, Департамент ПП не навів обґрунтування правомірності обчислення кожної виплати. ОСОБА_1 оспорюється не лише арифметика, але й структура нарахувань, оскільки відсутні докази: виплати одноразової грошової допомоги в передбачені законом строки; компенсацій за відпустку при звільненні (в тому числі грошової компенсації за невикористані дні) в передбачені законом розмірах та строки; відображення утримань з порушенням вимог законодавства. Також відсутні документи первинного бухгалтерського обліку (особові картки, картки нарахування заробітної плати, довідки до пенсійного фонду, звіти до ДПС, які могли б підтвердити правильність відображення кожного елементу грошового забезпечення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила службу в Департаменті патрульної поліції на посаді начальника сектору правового забезпечення управління патрульної поліції в Донецькій області.

Наказом ДДП від 06.01.2025 № 13 о/с ОСОБА_1 надано щорічну основну оплачувану відпустку за 2025 рік тривалістю 24 доби (невикористана частина - 6 днів) з 03.01.2025 по 26.01.2025. Підстава: рапорт ОСОБА_2 від 01.01.2025.

Відповідно до розрахункового листа за січень 2025 року ОСОБА_1 нараховано 30010,25 грн. у тому числі:

- грошове забезпечення за 31 день проходження служби в січні 2025 року, що складалось з посадового окладу - 3 000,00 грн, окладу за спеціальним званням - 2000,00 грн, надбавки за стаж служби в поліції - 1 750,00 грн, надбавки за специфічні умови проходження служби - 4 050,00 грн, щомісячної премії - 16 307,03 грн;

- додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за грудень 2024 року в розмірі 2 903,22 грн.

До виплати за січень 2025 року - 28 509,74 грн (30 010,25 грн - 1 500,51 грн військовий збір).

Наказом Департаменту ПП від 27.01.2025 № 160 о/с ОСОБА_1 надано частину основної відпустки за 2025 тривалістю 6 діб (використана частина - 24 дні) та додаткову за 2025 - 8 діб (стаж 18 років на 14.08.2024, невикористана частина - 5 днів), з 27.01.2025 по 09.02.2025. Підстава: рапорт ОСОБА_2 від 25.01.2025.

Наказом Департаменту ПП від 11.02.2025 № 248 о/с ОСОБА_1 відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з виплатою грошової компенсації за 14 діб невикористаних щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток (2015 рік - 3 доби, 2018 рік - 1 доба, 2019 рік - 1 доба, 2024 рік - 9 діб), із відрахуванням грошового забезпечення за 34 надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року, установивши премію за лютий 2025 року в розмірі 150,991 %.

Згідно розрахунку грошового забезпечення за лютий 2025 року ОСОБА_1 нараховано - 23 423,24 грн, у тому числі:

- грошове забезпечення за 11 днів проходження служби в лютому 2025 року, що складалось з посадового окладу - 1 178,57 грн, окладу за спеціальним званням - 785,71 грн, надбавки за стаж служби в поліції - 687,50 грн, надбавки за специфічні умови проходження служби - 1 591,07 грн, щомісячної премії - 6 406,33 грн;

- перерахунку щомісячної премії за грудень 2024 - 124,13 грн;

- компенсації за 14 діб невикористані щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток - 12 649,93 грн;

- утримано за відпустку 9 днів - «-8 712,96» грн,

- утримано за відпустку 25 днів - «-21 860,51» грн.

Враховуючи, що нарахована сума грошового забезпечення ОСОБА_1 за лютий 2025 року була меншою, аніж 34 доби надмірно нарахованої частини відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року, станом на лютий 2025 року виникла заборгованість на суму 7 150,23 грн.

Наказом ДПП від 03.03.2025 № 308 о/с внесено зміни до наказу Департаменту ПП від 11.02.2025 № 248 о/с, а саме абзац перший після слів «звільнити зі служби в поліції» викладено в такій редакції «майора поліції ОСОБА_1 (0005618), начальника сектору правового забезпечення управління патрульної поліції в Донецькій області, з 11 лютого 2025 року, з виплатою грошової компенсації за 14 діб невикористаних щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток (2015 рік - 3 доби, 2018 рік - 1 доба, 2019 рік - 1 доба, 2024 рік - 9 діб), та за 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, установивши премію за лютий 2025 року в розмірі 150,991%. Надмірно нарахована частина щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року становить 34 доби.».

Як вбачається з розрахункового листа за березень 2025 року, ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення на загальну суму 41 043,85 грн у тому числі:

- грошове забезпечення за 11 днів проходження служби в лютому 2025 року, що складалось з посадового окладу - 1 178,57 грн, окладу за спеціальним званням - 785,71 грн, надбавки за стаж служби в поліції - 687,50 грн, надбавки за специфічні умови проходження служби - 1 591,07 грн, щомісячної премії - 6 406,33 грн;

- доплата за службу в нічний час за листопад 2022 року - 5,97 грн, за грудень 2022 року - 6,25 грн, за лютий 2023 року - 19,69 грн, за травень 2023 року - 5,71 грн;

- грошова компенсація за 14 діб невикористаних щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток та за 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік у розмірі 25 299,86 грн;

- індексація грошового забезпечення за червень 2016 року - жовтень 2017 року у розмірі 3 375,17 грн;

- додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 10.02.2025 до 11.02.2025 в розмірі 714,28 грн;

- додаткова винагорода на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.11.2024 у справі № 200/6644/24 за період з 16.08.2024 до 18.08.2024 у розмірі 967,74 грн;

- надмірно нарахована частина щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року 34 дні - «-30 573,47» грн.

В березні 2025 року ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення у розмірі 38 991,65 грн (41 043,85 грн - 2 052,20 грн військовий збір).

Отже, відображена сума надмірно нарахованої частини відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року «-30 573,47» є непогашеною заборгованістю з грошового забезпечення ОСОБА_1 і фактично не утримана.

Також, у лютому 2025 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 243 963,27 грн відповідно до платіжної інструкції від 25.02.2025 № 1971.

Таким чином, грошове забезпечення ОСОБА_1 за січень 2025 року складає 27 107,03 грн, у т.ч. денний розмір грошового забезпечення - 968,11 грн (27 107,03/31 к.д.), грошове забезпечення ОСОБА_1 за лютий 2025 року - 10649,18 грн, у т.ч. денний розмір грошового забезпечення - 968,11 грн (10649,18/11 к.д.).

Надмірно нарахована частина щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року за 34 доби:

- за січень 2025 року - 25 днів - 874,42*25=21 860,51 грн,

- за лютий 2025 року - 9 днів - 968,11*9=8 712,96 грн,

разом сума 30 573,47 грн - 1528,67 грн військового збору=29 044,80 грн.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

На підставі ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України від 05.11.1996р. № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

У відповідності до статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року (ч.1 ст.22 вказаного Закону).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, регламентовано Законом України «Про Національну поліцію».

Як слідує з положень ч. 1 ст. 92, ч. 1, 2, 4, 7, 9 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, зокрема, за власним бажанням, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.

При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За положеннями п. 15 розділу І, п. 8 розділу ІІІ «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

При звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні чергової відпустки.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Питання повернення зайво виплаченого грошового забезпечення поліцейського не врегульовано положеннями спеціального законодавства, а тому застосуванню в цьому випадку підлягають норми Кодексу законів про працю України.

Згідно ст. 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у щорічній основній оплачуваній відпустці за 2025 рік тривалістю 24 доби (невикористана частина - 6 днів) з 03.01.2025 по 26.01.2025, тривалістю 6 діб (використана частина - 24 дні) та додаткова за 2025 - 8 діб (стаж 18 років на 14.08.2024, невикористана частина - 5 днів), з 27.01.2025 по 09.02.2025.

Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці 38 діб утворилися надмірно нараховані 34 доби щорічної основної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року з 03.01.2025 по 09.02.2025 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 136 Кодексу законів про працю України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Суд звертає увагу, що наказ про звільнення ОСОБА_1 , в якому зазначено про необхідність відшкодування нею 34 діб щорічної оплачуваної відпустки надмірно нарахованих за час невідпрацьованої частини календарного року, нею не оскаржений, не скасований, є діючим, доказів сплати заборгованості ОСОБА_1 до суду не надано, обставин безпідставності стягнення коштів нею не наведені, а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку.

Таким чином, у суду наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року в сумі 29 044,80 грн., а отже позов Департаменту ПП підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки судом не встановлено протиправності дій Департаменту ПП при розрахунку днів невикористаної відпустки ОСОБА_1 та суми надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Позовні вимоги зустрічного позову в частині визнання протиправними дій зі звернення до суду та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню огляду на те, що вони є похідними від основних позовних вимог про визнання протиправними бездіяльності та дій щодо правильного встановлення кількості днів невикористаної відпусти та надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого первісного позову суду не надано, а отже первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки - задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) надмірно нараховану частину щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року в сумі 29 044,80 грн.

3. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними бездіяльності, дій, стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Судове рішення складено та підписано 26 травня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко