Справа № 140/1522/25
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року ЛуцькСправа № 140/1522/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Грицаку П.О.,

за участю представника позивача Чабана Р.Л.,

представника відповідача Мельничука М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Леонтьєв» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Леонтьєв» (далі - ТзОВ «Леонтьєв», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.12.2024 №, №.

В обґрунтування позову зазначили, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту №33125/07-02/38740812 від 28.11.2024 документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Леонтьєв» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2024 року від`ємного значення з ПДВ.

Вказали, що згідно висновків акта перевірки №33125/07-02/38740812 від 28.11.2024 встановлено порушення ТзОВ «Леонтьєв»: - пп.»б» п. 185.1. ст. 185, пп. «ж» п.186.3 ст. 186, пп. 194.1.1. п.194.1. ст. 194, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, абз. г п.198.5. п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 (зі змінами та доповнення) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 37 581 644,10 грн з яких за податковими зобов`язаннями збільшено на 34 165 131,00 грн та штрафними санкціями на 3 416 513,10 грн; -пп.»б» п. 185.1. ст. 185, пп. «ж» п.186.3 ст. 186, пп. 194.1.1. п.194.1. ст. 194, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, абз. г п.198.5. п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 (зі змінами та доповнення) зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 291 012,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, контролюючим органом 30.12.2024 сформовані податкові повідомлення-рішення, а саме: № на суму 37 581 644,10 грн та № на суму 291 012,00 грн

Зазначили, що на акт про результати документальної позапланової перевірки ТзОВ «Леонтьєв» подавалися заперечення, а в подальшому податкові повідомлення-рішення були оскаржені в адміністративному порядку до ДПС України. За результатами розгляду скарги повідомлено, що скарга залишена без розгляду.

Вважаючи виявлені в акті перевірки порушення такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства, ТзОВ «Леонтьєв» звернулось до суду із цим позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено у даній справі підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з мотивів, викладених у акті перевірки, та правомірно прийнято на його підставі оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

У судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у заявах по суті справи та додаткових поясненнях, та просив їх задовольнити, а представник відповідача позовні вимоги заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

ТзОВ «Леонтьєв», зареєстроване як юридична особа, основним видом економічної діяльності є: 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З 01.09.2013 позивач зареєстрований платником податку на додану вартість.

На підставі направлень від 07.11.2024 №6077, №6078 та від 12.11.2024 №6149, та наказу ГУ ДПС у Волинській області від 07.11.2024 №3805-п, виданого на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 та п. 200.11 ст. 200 та з врахуванням п.п.69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - Кодекс), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Леонтьєв» () щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2024 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 16.10.2024 № від`ємного значення з податку на додану вартість.

28.11.2024 за результатами вказаної перевірки складено акт №33125/07-02/38740812, згідно з висновками якого перевіркою встановлено недотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2024 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків:

- пп. «б» п. 185.1. ст. 185, пп. «ж» п.186.3 ст. 186, пп. 194.1.1. п.194.1. ст. 194, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, абз. г п.198.5. п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 (зі змінами та доповнення) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 37 581 644,10 грн з яких за податковими зобов`язаннями збільшено на 34 165 131,00 грн та штрафними санкціями на 3 416 513,10 грн;

- пп.»б» п. 185.1. ст. 185, пп. «ж» п.186.3 ст. 186, пп. 194.1.1. п.194.1. ст. 194, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3, абз. г п.198.5. п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 (зі змінами та доповнення) зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 291 012,00 грн.

13.12.2024 ТзОВ «Леонтьєв», не погодившись із зазначеними висновками вказаного акта перевірки, подано заперечення та додаткові пояснення, троте акт №33125/07-02/38740812 від 28.11.2024 залишено без змін.

30.12.2024 ГУ ДПС у Волинській області на підставі висновків вищезазначеного акту перевірки сформовані податкові повідомлення-рішення, а саме: № на суму 37 581 644,10 грн та № на суму 291 012,00 грн.

12.01.2025 ТзОВ «Леонтьєв» подано скаргу до Державної податкової служби України на вищезазначені податкові повідомлення-рішення, однак рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 29.01.2025 №2667/6/99-00-06-01-03-06, податкові повідомлення-рішення від 30.12.2024 №, № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їхні права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їхніх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У розумінні підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

За приписами підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Аналіз змісту наведеної норми свідчить про два окремі випадки проведення документальної позапланової перевірки: перша - подання декларації, в якій заявлено до відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість; друга - подання декларації з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. При цьому у першому випадку позапланова перевірка проводиться за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V ПК України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №821/1235/17.

Як встановлено судом, документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Леонтьєв» була проведена відповідно до наказу ГУ ДПС у Волинській області від 07.11.2024 №3805-п з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість.

Позивач не заперечує наявність правових підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийнятого відповідачем за результатами проведеної перевірки спірних податкових повідомлень-рішень від 30.12.2024 №, №, суд щодо встановлених податковим органом порушень зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано ПК України.

Згідно із підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно із пунктом 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Нормами пункту 198.6. статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (абзац перший пункту 201.10 статті 201 ПК України).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регламентує стаття 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Як визначено пунктом 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету. Не підлягає бюджетному відшкодуванню сума від`ємного значення, до розрахунку якої включено суми податку, сплачені отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг, які використані або будуть використані в операціях з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості. Суми такого від`ємного значення зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до її повного погашення податковими зобов`язаннями; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, від`ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об`єктивна) категорія, різниця між зменшуваним (податкове зобов`язання) та від`ємником (податковим кредитом). Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

За змістом статті 200 ПК України платники податку мають право на бюджетне відшкодування відповідно за їх заявою про повернення суми бюджетного відшкодування після узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у визначених випадках - за результатами документальної перевірки.

З урахуванням наведеного саме на контролюючий орган покладається обов`язок перевірки правильності декларування показників податкової декларації платника ПДВ. Поряд з тим встановлення завищення (заниження) окремих показників податкової декларації, а так само відмова у бюджетному відшкодуванні ПДВ має відбуватися у встановленому порядку та спосіб; висновки податкового органу мають відповідати положенням чинного законодавства.

Згідно із частинами першою-другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 з наступними змінами та доповненнями (далі - Положення №88), згідно з якими первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4 Положення №88 первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам (підпункти 2.15, 2.16 пункту 2 Положення №88).

При цьому, податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Тобто для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №814/328/15.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2023 у справі №200/2903/22 та узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19.

Зі змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 30.12.2024 №, № судом встановлено, що висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що ТзОВ «Леонтьєв» у вересні 2024 року надавав міжнародні транспортно-експедиційні послуги для резидентів України, водночас, не здійснив оподаткування та відобразив їх у податковій декларації з податку на додану вартість, як «інші операції, що оподатковуються за нульовою ставкою».

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів відповідача, судом при розгляді справи підлягали з`ясуванню обставини щодо фактичного здійснення позивачем господарських операцій.

Не є спірною та обставина, що ТзОВ «Леонтьєв» у період з жовтня 2021 року по вересень 2024 року здійснювало постачання міжнародних транспортно-експедиційних послуг.

Відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 № 1955-IV (далі - Закон № 1955) транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Згідно з ст. 9 Закону № 1955 за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Суд зазначає, що платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Базою оподаткування ПДВ у експедитора є вартість наданих транспортно- експедиторських послуг (винагорода експедитора) та, зокрема, вартість послуг з перевезення, за умови, що перевізник є платником ПДВ.

Так у випадку надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення по території України із залученням перевізника-резидента - неплатника ПДВ, вартість наданих таким перевізником послуг не збільшує базу оподаткування ПДВ у експедитора, а податкова накладна складається на вартість транспортно-експедиторських послуг (винагороду експедитора).

На переконання суду, з огляду на дані обставини встановлення факту залучення експедитором безпосередньо перевізника чи іншого експедитора, система оподаткування експедитора чи перевізника залученого експедитором до перевезення є умовою для визначення бази оподаткування ПДВ у експедитора, однак податковим органом цього зроблено не було.

В даному випадку не оспорюється той факт, що ТзОВ «Леонтьєв» надавалися послуги з експедирування міжнародного перевезення вантажів, а безпосередніми перевізниками надавалися послуги щодо міжнародного перевезення вантажів. Відповідно до пп. «а» пп. 195.1.3 ПКУ, постачання послуг з міжнародного перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом оподатковуються за ставкою ПДВ 0%. При цьому перевезення вважається міжнародним, якщо воно здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

В Узагальнюючій податковій консультації №610 ДПС України посилаються на перелік документів, визначених у ст. 9 Закону про ТЕД, а саме: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Під єдиним міжнародним перевізним документом маються на увазі документи, складені мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту. Законодавством не передбачено оформлення міжнародного перевезення різними документами залежно від відрізка маршруту.

Нульова ставка ПДВ, визначена підпунктом 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 Кодексу, застосовується до операцій з постачання послуг з міжнародного перевезення вантажів по всьому маршруту перевезення вантажів в цілому, без поділу його на відрізки в межах митної території України та поза межами митної території України, за умови, що таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що якщо міжнародне перевезення вантажу оформлюється вищезазначеними документами, послуги перевезення, які надаються за договором транспортного експедирування, будуть оподатковуватися за нульовою ставкою ПДВ. Така ж позиція міститься в ЄБПЗ (підкатегорія 101.29.06) та в Узагальнюючій податковій консультації щодо порядку оподаткування податком на додану вартість транспортно-експедиторської діяльності №610 від 06.07.2012.

Усі операції з міжнародного перевезення вантажів ТзОВ «Леонтьєв» виконувалися по єдиному міжнародному перевізному документі - міжнародній автомобільній накладній (CMR), тому позивачем не допущено заниження сплати податку на додану вартість, при цьому відомостей про те, що міжнародні перевезення здійснювалися по різних перевізних документах відсутні. Водночас як слідує із матеріалів справи, для підтвердження того, що міжнародні перевезення здійснювалися по одному перевізному документі, а не по різних позивач надає суду CMR по яких здійснювалися перевезення вантажів та акти надання послуг між ТзОВ «Леонтьєв» та вантажовідправниками і ТзОВ «Леонтьєв» та експедитором за весь період з жовтня 2021 року по вересень 2024 року.

В ході проведення перевірки встановлено, що ТзОВ «Леонтьєв» у періоді з 01.10.2021 по 31.08.2024 надавав міжнародні транспортно-експедиційні послуги для резидентів України. Водночас ТзОВ «Леонтьєв» здійснював оподаткування та відображав їх у відповідних податкових деклараціях з податку на додану вартість як «інші операції, що оподатковуються за нульовою ставкою». Загальна сума відображених «інших операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою» ТзОВ «Леонтьєв» у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.10.2021 по 31.08.2024 становить 167 538 434 грн.

Даний факт підтверджено Узагальненою інформацією за період з 01.10.2021 по 30.09.2024 у розрізі по роках, поданого податковим органом у судовому розгляді, яка досліджена судом та приєднана до матеріалів позову.

Також, з Узагальнених даних реалізації послуг з 10.10.2021 по вересень 2024 року, поданих стороною позивача під час судового розгляду, які досліджені судом, вбачається, що за вищевказаний період на рахунки позивача поступило 172 879 826 грн коштів, з яких 34 485 грн (2021 рік), 236 279 грн (2022 рік), 166 550 грн (2023 рік) та 154 199 грн (2024 рік) залишилось на рахунках підприємства як винагорода експедитора, а всього 594 513 грн, з яких як встановлено судом та не заперечується представниками податкового органу в належному розмірі було сплачено відповідні податки та відображено в податкових деклараціях підприємства при поданні звітності, а решта коштів згідно основного виду економічної діяльності підприємства (допоміжна діяльність у сфері транспорту) була перерахована на рахунки інших підприємств, які за відповідними договорами здійснювали міжнародні транспортні та експедиційні послуги за кордоном та до кордону. Також позивачем надано транспортних послуг на території України за вищевказаний період на 47 066 грн (2021 рік), 167 380 грн (2022 рік), 109 800 грн (2023 рік), 386 000 грн (2021 рік), де було сплачено 20% ПДВ, що й не заперечується відповідачем та з яких, як вбачається із дослідженої судом Довідки представника відповідача від 24.05.2025 нараховувалась в тому числі і відповідна зарплата працюючим працівникам.

Як слідує з Узагальнюючої податкової консультації щодо порядку оподаткування податком на додану вартість транспортно-експедиторської діяльності, затвердженою наказом ДПС України від 06.07.2012 №610 базою оподаткування ПДВ у експедитора є вартість наданих транспортно-експедиторських послуг (винагорода експедитора) та вартість послуг з перевезення, за умови, що перевізник є платником ПДВ, при цьому перевізник - ФОП ОСОБА_1 не є платником.

З доданої позивачем Узагальненої інформації по податкових накладних в розрізі кожного окремого року з 01.10.2021 по 31.08.2024 вбачається, що ТзОВ «Леонтьєв» безпосередньо надав лише експедиторські послуги і здійснив їх оподаткування ПДВ за ставкою 20% в частині що надавалися на території України. Послуги по міжнародному перевезенню вантажів надавалися безпосередньо залученими перевізниками, а не позивачем і оподатковувалися за ставкою 0%, відтак суд вважає висновки податкового органу у ППР № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями та штрафними санкціями є недоведеними, як і у висновку ППР № про встановлення податковим органом завищення суми від`ємного значення, що зараховується до суми податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2024 року на суму 291 012 грн, оскільки позивач не є прямим постачальником послуг міжнародного перевезення, а лише перевиставляє послуги міжнародних транспортних перевезень отриманих від третьої особи перевізника або надавача послуг, тому посилання податкового органу, що позивач завищив суми від`ємного значення, що призвело до заниження рядка 18 Декларації по різниці між сумою зобов`язань та кредиту звітного періоду не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Схожа позиція викладена в постанові ВС від 24.11.2020 в справі № 808/1010/16 та в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2024 в справі № 140/6105/24.

Крім того, в ході проведення перевірки податковим органом встановлено, що ТзОВ «Леонтьєв» (орендар) укладено договір оренди транспортного засобу від 02.04.2018 з ТзОВ «Голден Ойл» (код ЄДРПОУ - 40039143) (орендодавець), де ТзОВ «Голден Ойл» передає у строкове платне користування для позивачу транспортний засіб марки SKODA Octavia A7, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 вартістю 600 000,00 грн, орендна плата за користування транспортним засобом становить 8 000,00 грн. в місяць.

Строк дії договору починає свій перебіг у момент підписання акту прийому- передачі предмета оренди та закінчується 31.03.2022. У випадку якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить письмово про намір припинити дію договору, то він вважається продовженим.

До перевірки надано акт приймання - передачі основних засобів від 02.04.2018 до договору оренди транспортного засобу від 02.04.2018, яким передано транспортний засіб марки SKODA Octavia A7, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , наказ №02-12/2020-1 від 02.12.2020 на закріплення службового автомобіля за водієм - ОСОБА_2 (норма витрати ПММ на 100 км. - 12 л.); наказ №30-04/2024-1 від 30.04.2024 на закріплення службового автомобіля за водієм - ОСОБА_3 (норма витрати ПММ на 100 км. - 12 л.); подорожні листи службового легкового автомобіля №10 « 01-31 жовтня 2021, №11 « 01-30 листопада 2021», №12 « 01-31 грудня 2021», №1 « 01-31 січня 2022», №2 « 01-28 лютого 2022», №3 « 01-31 березня 2022», №4 « 01-30 квітня 2022», №5 « 01-31 травня 2022», №6 « 01-30 червня 2022», №7 « 01-31» липня 2022,№8 « 01-31» серпня 2022, №9 « 01-30» вересня 2022, №10 « 01-31» жовтня 2022, №11 « 01-30» листопада 2022, №1 « 01-31 січня 2023», №2 « 01-28 лютого 2023», №3 « 01-31» березня 2023, №4 « 01-30» квітня 2023, №5 « 01-31» травня 2023, №6 « 01-30» червня 2023, №8 « 01-31» серпня 2023, №9 « 01-30» вересня 2023, №10 « 01-31» жовтня 2023, №11 « 01¬30» листопада 2023, №12 « 01-31» грудня 2023, №1 « 01-31» січня 2024, №2 « 01-29 лютого 2024», №3 « 01-31» березня 2024, №4 « 01-30» квітня 2024, №5 « 01-31» травня 2024, №6 « 01-30» червня 2024, №6 « 01-31» липня 2024, №8 « 01-31» серпня 2024 та №9 « 01-09» вересня 2024 року.

Відповідно до п.198.5. ст. 198 Податкового кодексу України Податкового кодексу України №2755-VI (зі змінами та доповненнями) передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/ послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/ послугах, необоротних активах: - придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; - придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Суд зауважує, що з дослідженого подорожнього листа за червень 2024 року вбачається, що у графі «водій» вказана ОСОБА_3 , у графі «дні місяця» зазначено « 03.06.2024-07.06.2024», у графі «режим роботи водія» - «по місту», у графі «напрямок» - «Луцьк», відповідно до наданого табелю обліку використання робочого часу - бухгалтер ОСОБА_3 з 01.06.2024 по 14.06.2024 знаходилась у відпустці.

Враховуючи вищезазначені невідповідності, а саме: відсутність ідентифікації мети поїздок, відображення щоденних показників спідометра (при виїзді та поверненні), щоденного маршруту, використання транспорту ОСОБА_3 будучи у відпустці, неможливо підтвердити використання даного транспортного засобу SKODA Octavia НОМЕР_2 у господарській діяльності ТзОВ «Леонтьєв» у червні 2024 року.

Таким чином, з придбаного ТзОВ «Леонтьєв» бензину 95 під час відпустки працівника використано паливо-мастильні матеріали в негосподарській діяльності в червні 2024 року, з яких сума ПДВ становить 95,54 грн та штрафні санкції 9,45 грн, тому в цій частині спірну ППР прийнято податковим органом правомірно.

Отже, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність податкових повідомлень-рішень від 30.12.2024 №, щодо визначення грошового зобов`язання суму 37 581 644,10 грн в частині основного зобов`язання на суму 34 165 036,00 грн, штрафних санкцій на суму 3 416 504,00 грн, та № на суму 290 443,00 грн, які слід визнати протиправними та скасувати, а в задоволенні решти позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.12.2024 № на суму 104,99 грн слід відмовити, оскільки в цій частині вищевказане рішення прийняте правомірно.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

Враховуючи, що суд задовольняє позов частково, тому на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 24 222,00 грн. (у відсотках до задоволених вимог), сплачений згідно з платіжної інструкції №698909927 від 11.02.2025 в розмірі 24 224,00 грн.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 30.12.2024 № в частині основного зобов`язання на суму 34 165 036,00 грн, штрафних санкцій на суму 3 416 504,00 грн та податкове повідомлення-рішення від 30.12.2024 № на суму 290 907,01 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Леонтьєв» судовий збір в розмірі 24 222,00 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Леонтьєв» (43020; Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 12; ).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський м-н, 4, )

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2025 року.