Справа № 295/6684/24
Суддя: Перекупка І. Г.
Дата ухвалення: 2025-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/6684/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Перекупка І.Г., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернулась позивачка із позовною заявою, в якій просить визнати протиправною постанову серії ЕНА 01968251 від 21.04.2024 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1190,00 грн за статтею 121-3 ч. 1 КУпАП; скасувати постанову серії ЕНА 01968251 від 21.04.2024 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1190,00 грн за статтею 121-3 ч. 1 КУпАП; судові витрати по справі покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 21.04.2024 о 22:09:36 год. в смт Черняхів, на неї було накладено штраф у розмірі 1190,00 грн, оскільки в автомобілі «не освітлювався державний номерний знак в повному обсязі» ст. 121-3 ч. 1 КУпАП. При цьому їй не було надано копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Натомість працівником поліції надано лише квитанцію до постанови серія ЕНА №1968251 від 21.04.2024, чим також порушили її права. В додатку «Дія» у позивачки з`явилось повідомлення, що відносно неї винесено постанову серії ЕНА 01968251 від 21.04.2024 за ст. 121-3 ч. 1 КУпАП. 23.04.2024 року, я подала заяву про перегляд постанови у справі про адміністративне правопорушення у якій просила надати копію та скасувати постанову серія ЕНА №1968251 від 21.04.2024, однак на 01.05.2024 відповіді не отримувала. Також не погоджується із накладеним на неї стягненням в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, що підтверджується наступним. Перед початком руху транспортного засобу, було перевірено справність автомобіля та освітленість номера і встановлено, що все працює належним чином. Під час проїзду містом Черняхів, неодноразово здійснювала об`їзд дорожніх перешкод (ям), оскільки дорожнє покриття перебуває в неналежному стані, і саме в зв`язку із цим її було зупинено екіпажом патрульної поліції. Після зупинки з причини об`їзду неї перешкоди, працівник патрульної поліції повідомив про неналежно освітлений номерний знак на автомобілі. Саме тоді їй стало відомо, що перестала працювати один з ламп, які освітлюють задній номерний знак. Тобто, одна з ламп освітлення номерного знаку перестала працювати через поганий стан дорожнього покриття, при цьому друга лампа продовжувала працювати та освітлювати номерний знак.

Позивачка своєї вини не визнає, вважає, що у її діях не було складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене вищевказаною статтею, є незаконним, протиправним та необґрунтованим.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2024 даній справі відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2024 в даній адміністративній справі замінено відповідача на Головне управління Національної поліції у Житомирській області.

Від представника Головного управління Національної поліції у Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує в повному обсязі проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувану постанову такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. Зі змісту постанови вбачається, що 21.04.2024 року о 22 год. 09 хв. в смт Черняхів, Житомирського району Житомирської області, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, у якого у темну пору доби не достатньо освітлювався задній державний номерний знак, чим порушила п.п. 2.9 в Правил дорожнього руху України.

У п.п. 2.9 в Правил зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також неосвітлену темпу нору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутим. У зв`язку з порушенням вищевказаних норм, поліцейським СРПП відділу поліцейської діяльності № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Косякевичем Вадимом Петровичем винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн. В даному випадку Позивач порушив ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Отже, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1968251 від 21.04.2024 року винесена у зв`язку із порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, цей факт підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, доказів неправомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду надано не було.

Начальником ГУНП в Житомирській області видано наказ від 28.10.2021 № 1180 «Про строки зберігання відеофайлів технічних засобів та пристроїв». Так, відповідно до пп. 1 п. 1 вказаного наказу, строк зберігання відеозаписів від моменту фіксації правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі з портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах - становить 90 діб.

Враховуючи зазначене, а також те, що подія мала місце 21.04.2025 року, ГУНП в Житомирській обласні фактично позбавлене права виконати свій обов`язок, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України.

Поряд з тим, постанову серії ЕНА № 1968251 від 21.04.2024 року відділом поліцейської діяльності № 1 Житомирського РУН ГУІШ в Житомирській області було направлено до Державної виконавчої служби, що також унеможливлює надання її завірених до суду.

Твердження позивача на неправомірні дії з боку поліцейського, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності ті таких дій суду не надано.

Тому відповідачем було правомірно винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, доводи адміністративного позову не являються суттєвими для вирішення справи. Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з мстою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, доказів неправомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду надано не було.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані сторонами докази, та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що поліцейським СРПП відділу поліцейської діяльності № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Косякевичем В.П. винесено постанову, в якій вказано, що 21.04.2024 року о 22 год. 09 хв. в смт Черняхів, Житомирського району Житомирської області, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, у якого у темну пору доби не достатньо освітлювався задній державний номерний знак, чим порушила п.п. 2.9 в Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 1 ст.121-3 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч. 1 та ч.2 ст. 121-3 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст. 222 КУпАП).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги вищенаведене, на думку суду, поліцейський діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно із п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із пунктом 2.3 «а», «б» ПДР України перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимог п. 2.9.в ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно із п. 31.5 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у п.31.4цих Правил (зокрема щодо режиму роботи зовнішніх світлових приладів), водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконання вимог п. 9.9 і 9.11 цих Правил.

Тобто, відповідно до правил дорожнього руху, а саме пункту 31.4, є ряд несправностей транспортних засобів, що забороняють експлуатацію, але якщо є можливість усунути цю несправність на місці, то це не забороняє рух авто до місця постійної дислокації або на СТО.

Так, статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Крім того, відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Стаття 121-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст. 121-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи не освітленим, закритим іншими предметами (втому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, у цьому провадженні не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

На думку суду, той факт що номерний знак автомобіля під керуванням позивача не освітлювався на момент зупинки працівниками поліції, не свідчить автоматично про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, оскільки не виключено що така несправність могла виникнути під час руху без відома позивача, а докази того, що йому було відомо про не освітлення номерного знаку під час руху автомобіля в матеріалах справи відсутні.

Тим самим, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, належними та допустимими доказами не доведена.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача. Крім того, обвинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень в постанові, тобто в своєму рішенні, про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначає про те, що він Правил дорожнього руху не порушував. В свою чергу, будь яких належних доказів, які б свідчили про інше відповідачем суду не надано, а в матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження.

Доказів того, що позивач міг передбачити, що у нього під час руху виникне технічна несправність з освітленням номерного знаку і він міг це виявити під час руху матеріали справи не містять.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Вказана правова позиція є обов`язковою для застосування судами при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Притягаючи позивача до відповідальності, відповідач не встановив обставин з приводу того, чи була у позивача можливість виявити таку несправність, перебуваючи за кермом автомобіля. Відповідач не встановив обставин з приводу того, чи давали змогу внутрішні прилади та обладнання автомобіля під час його руху з`ясувати позивачу обставини щодо несправності освітлення номерного знаку.

Крім того, суд враховує і те, що дане правопорушення не призвело до будь-яких негативних наслідків.

У своєму рішенні у справі «Алене де Рібермон проти Франції» від 10.02.1995, Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Таким чином в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Тобто, працівником поліції, який діяв від імені відповідача не з`ясовано всіх обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і таким чином будь-які сумніви з приводу наявності вини особи трактуються на користь цієї особи.

За даних обставин доводи, наведені відповідачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією позивача. Відеозаписи події та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка би могла підтвердити заперечення відповідача, в матеріалах справи відсутні, до суду відповідачем не надавалися, в зв`язку з закінченням строку їх зберігання.

Таким чином, суд дійшов переконання, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачем не підтверджений належними та допустимими доказами, як і правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст.121-3 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

Встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст. 268 КУпАП, у зв`язку з чим дійшов висновку, що оскаржувана постанова поліцейським прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за . 1 ст.121-3 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн, винесена поліцейським підлягає скасуванню. Натомість суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправними дій поліцейського щодо винесення оскаржуваної постанови, оскільки прийняття такого рішення не передбачено ст.286 КАС України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Житомирській області на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 9, 33, ч.1 ст. 121-3, 222, 245, 247, 251, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 20, 72, 77, 90, 132, 139, 229, 286 КАС України, ЗУ «Про національну поліцію», ПДР України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА №01968251 від 21.04.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн, винесену поліцейським СРПП відділу поліцейської діяльності № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Косякевичем Вадимом Петровичем - скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомиості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, адреса: 10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, код ЄДРПОУ 40108625.

Суддя І.Г. Перекупка