Справа № 260/5943/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 рокусправа № 260/5943/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду (далі Закарпатський ОАС, відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі ДСА України, відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (далі ГУ ДКСУ у Закарпатській області, третя особа), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Закарпатського окружного адміністративного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн., на 01 січня 2022 року у розмірі 2481,00 грн. та на 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 грн.;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Закарпатський окружний адміністративний суд бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року, виходячи встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270 грн., на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 грн. та на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 грн.;

- визнати протиправними дії Закарпатського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року включно, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.;

- зобов`язати Закарпатський окружний адміністративний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», базового розміру посадового окладу судді ЗО прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме: у 2021 році - з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн., у 2022 році - 2481,00 грн., у 2023 році 2684,00 грн., з урахуванням виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що нарахування та виплата суддівської винагороди за спірний період, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є неправомірними. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свої конституційних прав.

07.10.2024 Закарпатським окружним адміністративним судом на підставі ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2024 у справі № 260/5943/24 дану справу було передано за підсудністю до Львівського окружного адміністративного суду.

21.10.2024 у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Львівського окружного адміністративного суду, для розгляду цієї справи призначено суддю Потабенко Варвару Анатоліївну.

Ухвалою від 28.10.2024 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

07.11.2024 від представника Закарпатського ОАС надійшов відзив на позовну заяву (вх. №82619), відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачу ОСОБА_1 як нараховувалося, так і виплачувалося 30 прожиткових мінімумів, установлених Законом №1402-VIII. При цьому відповідні положення законів про Державний бюджет України на 2021-2023 роки в судовому порядку не скасовувалися, неконституційними не визнавалися та є чинними. Також представник відповідача 1 зазначив, що штатний розпис Закарпатського ОАС за спірний період 2021-2023 роки щомісячно затверджувався начальником ТУ ДСА України в Закарпатській області та погоджувався головою суду. Таким чином, Законом України № 1402-VІІІ чітко визначено порядок затвердження штатного розпису, а тому Закарпатський ОАС є несамостійним суб`єктом у прийнятті рішення нарахування посадового окладу судді, а відтак, не вправі нараховувати і виплачувати позивачу суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення виходячи з посадового окладу відмінного від того, що закріплений у штатних розписах суду та обчислений на підставі розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 грн. Отже, Закарпатський ОАС діяв на підставі та у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, жодними своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю не порушив права та законні інтереси позивача. Крім цього, представник відповідача 1 покликається на те, що позивач пропустив строк на звернення до суду, оскільки спірним періодом у цій справі позивач уважає період з 01.01.2021 по 31.12.2023, водночас до суду ОСОБА_1 звернулася 11.09.2024, хоча знала чи повинна була знати щомісячно протягом цього періоду про розмір своєї щомісячної суддівської винагороди, річної допомоги на оздоровлення, включно і про розмір її складової посадового окладу, а відтак, на переконання відповідача 1, позовні вимоги за період з 19.07.2022 по 31.12.2023 на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України підлягають залишенню без розгляду, внаслідок пропуску позивачем без поважних причин тримісячного строку звернення до адміністративного суду.

26.11.2024 від представника відповідача ДСА України надійшов відзив на позовну заяву (вх. №87390), в якому зазначає, що Закарпатський ОАС, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону № 553-ІХ) на власний розсуд, вирішуючи який нормативно-правовий акт потрібно виконувати. Також звернув увагу на те, що позивачем було заявлено позовні вимоги, які стосуються невиплати в повному обсязі суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, на які поширюється тримісячний строк звернення до суду, визначений ст. 233 КЗпП України, який обчислюється з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Посилання позивача на приписи ч. 2 ст. 233 КЗпП України, на думку представника відповідача 2, є помилковим, оскільки спір у межах даної справи не пов`язаний із звільненням позивача. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Від представника третьої особи заперечення на позовну заяву чи будь-які пояснення щодо обставин справи не надійшли.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Суд встановив, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 23.10.2009 № 856/2009 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Закарпатського окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

Наказом голови Закарпатського окружного адміністративного суду «Про зарахування ОСОБА_1 до штату Закарпатського окружного адміністративного суду» від 25.11.2009 № 77/06-04 позивача зараховано до штату Закарпатського окружного адміністративного суду з 25.11.2009.

Наказом Голови Закарпатського окружного адміністративного суду «Про встановлення надбавки за вислугу років судді ОСОБА_1 » від 04.03.2010 № 58/06-04 позивачу встановлено з 25.11.2009 щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 20 % від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас.

Наказом Голови Закарпатського окружного адміністративного суду «Про встановлення доплати за кваліфікаційний клас судді ОСОБА_1 » від 26.05.2010 № 92/06-04 позивачу встановлено з 17.05.2010 доплату за п`ятий кваліфікаційний клас судді.

Наказом Голови Закарпатського окружного адміністративного суду «Про суддівську винагороду та встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_1 » від 06.01.2012 № 12/04-05 позивачу встановлено з 01.01.2012 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу.

Наказом Голови Закарпатського окружного адміністративного суду «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 » від 04.02.2014 № 09/К позивачу встановлено з 04.02.2014 щомісячну доплату за вислугу років 40 % посадового окладу.

Указом Президента України від 02.11.2017 № 350/2017 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Закарпатського окружного адміністративного суду.

Наказом голову Закарпатського окружного адміністративного суду «Про зарахування до штату Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 » від 06.11.2017 №242/К позивача зараховано до штату суду з 06.11.2017, як таку, що призначена на посаду судді цього суду.

Наказам голови Закарпатського окружного адміністративного суду «Про встановлення доплати за вислугу років ОСОБА_1 » від 18.02.2019 №21/К позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% до посадового окладу.

Відповідно до наказу Голови Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 № 185/К ОСОБА_1 з 27.09.2022 призначено на адміністративну посаду заступника голови Закарпатського окружного адміністративного суду та встановлено їй щомісячну доплату за перебування на адміністративній посаді в розмірі 5 % посадового окладу судді цього суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу за період з 01.01.2021 по 21.12.2023 обчислення суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення позивачу було проведено у відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на рівні 2102,00 грн.

Однак, позивач стверджує, що відповідно до приписів спеціального законодавства їй повинна бути нарахована суддівська винагорода та допомога на оздоровлення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: за весь 2021 рік - встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2270 грн., за весь 2022 рік - встановленого на 1 січня 2022 року в розмірі 2481 грн.; за весь 2023 року встановленого на 1 січня 2023 року в розмірі 2684 грн..

Відтак. позивач звернулася із вказаним позовом до суду.

При вирішення спору суд врахував таке.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Статтею 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На виконання ч. ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частин 2 та 3 ст.135 Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 2189 гривень, з 01 липня - 2294 гривні, з 01 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 01 січня - 1921 гривня, з 01 липня - 2013 гривень, з 01 грудня - 2100 гривень;

дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 гривень, з 01 липня - 2510 гривень, з 01 грудня - 2618 гривень;

працездатних осіб: з 01 січня - 2270 гривень, з 01 липня - 2379 гривень, з 01 грудня - 2481 гривня;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 01 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 01 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 01 січня - 1769 гривень, з 01 липня - 1854 гривні, з 01 грудня - 1934 гривні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні;

працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років - 2272 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні;

працездатних осіб - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Учасниками справи не заперечується, що суддівська винагорода та допомога на оздоровлення позивача у період з 01.01.2021 по 31.12.2023 обчислені з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

Частиною 4 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом: 1) судді апеляційного суду - 1,1; 2) судді вищого спеціалізованого суду - 1,2; 3) судді Верховного Суду України, судді Конституційного Суду України - 1, 3.

Водночас, п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2017, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Законом України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно зі ст. 1 цього Закону прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Згідно з абз. 5 ст. 5 Закону України «Про державний бюджет» прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, було встановлено у розмірі 2102 гривні.

Аналогічно абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згідно з абз. 5 цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.

Відтак, окремими приписами законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

Суд звертає увагу на те, що наведені приписи Законів України «Про Державний бюджет України», якими встановлені прожиткові мінімуми для працездатних осіб є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивачки, відповідач-1 діяв на законних підставах.

Крім цього, суд зауважує, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлювався прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн. Законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Як роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду №240/9028/24 від 24.04.2025, безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. За наведеного правового регулювання, змісту та обсягу фактичних передумов, які спричинили спір у цій справі, Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо задоволення заявленої ОСОБА_1 позовної вимоги про визнання протиправними дій Вищого адміністративного суду України щодо проведення неповного розрахунку при звільненні та виключенні її зі штату суду, позаяк у спірних правовідносинах відповідач 1 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними дій відповідача 1, то похідна позовна вимога про стягнення на користь ОСОБА_1 сум суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги у зв`язку з відставкою також не підлягає задоволенню.

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду у відповідності до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, судом за наслідками розгляду справи встановлено, що відповідачами не було допущено протиправних дій/бездіяльності при нарахуванні ОСОБА_1 суддівської винагороди та визначенні її розміру, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для його розподілу відповідно до вимог ст. 139 КАС України немає.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п. п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 23.05.2025.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна