Справа № 460/7604/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/7604/24 пров. № А/857/28147/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року (суддя Гресько О.Р., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/7604/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, та просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28.06.2024 №72 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення, починаючи з 20.06.2024; зобов`язати відповідача, починаючи з 20.06.2024, призначити і виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення, зарахувавши до спеціального стажу періоди роботи з 01.09.1994 по 02.01.1996 на посаді керівника гурткової роботи, та з 03.01.1996 по 16.11.2023 на посаді педагога-організатора.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 28.06.2024 №72 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з 20.06.2024, зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 11.10.2017 по 16.11.2023. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.06.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п. е частини першої статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Разом з тим, за результатами розгляду заяви відповідач прийняв рішення від 28.06.2024 №72, яким відмовив у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу за вислугу років, як працівника освіти. У цьому рішенні вказано, що вік заявника становить 48 років 7 місяців 18 днів, страховий стаж становить 33 роки 8 місяців 4 дні, стаж за вислугу років станом на 11 жовтня 2017 року 22 роки 8 місяців 24 дні. За доданими документами до страхового стажу враховано всі періоди роботи.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із такою відмовою відповідача, звернулася в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення № 788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до статті 2 Закону України Про пенсійне забезпечення № 788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Положеннями статті 51 Закону №1788-ХІІ передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно положень статті 52 Закону № 1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту е статті 55.

Як передбачено пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, який набув чинності з 01.04.2015 пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

В подальшому, згідно із Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до яких пункт "е" вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Разом з тим, 04.06.2019 Конституційним Судом України прийнято Рішення №2-р/2019, за змістом якого: положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону №1788-XII, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах е, ж статті 55 Закону №1788-XII, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України; положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни, внесені до статті 55 Закону №1788-XII Законами № 213-VIII та № 911-VIII, неконституційними.

Отже, вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію, зокрема, пунктів "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону №1788-XII, які з 04.06.2019 є чинними у редакції до внесення змін Законами №213-VIII та №911-VIII.

Так, згідно з пунктом "е" статті 55 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Таким чином, відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта, зокрема, пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність такої норми у редакції Законів № 213-VIII та № 911-VIII. Ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Суд першої інстанції вірно вказав, що такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла внаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Відтак, з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 04.09.2019 №2-р/2019 відновлено право особи, в тому числі і позивача, на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має від 25 до 30 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.

Як вбачається з оскаржуваного рішення пенсійного органу від 28.06.2024 за №72, на момент звернення позивача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII її вік становить 48 років 7 місяців 18 днів, страховий стаж 33 роки 8 місяців 4 дні, спеціальний стаж 22 роки 8 місяців 24 дні. При цьому, обчислення спеціального стажу було здійснено органом Пенсійного фонду станом на 11.10.2017, тобто без врахування Рішення Конституційного суду України від 04.09.2019 №2-р/2019.

Відтак, враховуючи, що позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII 20.06.2024 (тобто після прийняття Рішення Конституційного суду України від 04.09.2019 №2-р/2019), то відповідач повинен був застосовувати положення означеної норми в редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік № 909) до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугу років, зокрема, у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах відносяться: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Приміткою 2 до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, згідно якого до посад педагогічних працівників відносяться посади, зокрема педагог-організатор.

Відтак, зважаючи на наведені норми Закону №1788-ХІІ та Переліку № 909 суд першої інстанції вірно вказав, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, зокрема, педагоги-організатори, які працювали у загальноосвітніх навчальних закладах незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Як вбачається зі спірного рішення відповідача, що до спеціального страхового стажу позивача було зараховано період з 01.09.1994 по 10.10.2017, що складає 22 роки 8 місяців 24 дні, тобто в такий період роботи позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, органом Пенсійного фонду права та інтереси позивача не були порушені.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога в частині зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати період роботи позивача до спеціального страхового стажу з 01.09.1994 по 02.01.1996 задоволенню не підлягає.

Щодо незарахування відповідачем до спеціального трудового стажу період роботи позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, з 11.10.2017 по 16.11.2023, слід зазначити таке.

Так, згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 остання з 01.09.1994 по 03.01.1996 працювала на посаді керівника гурткової роботи, з 03.01.1996 по 16.11.2023 на посаді педагога-організатора в Шубківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Рівненської районної ради Рівненської області, яка надалі переймована у Шубківський ліцей Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що робота на вказаних посадах дає позивачу право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII та за наявності у неї спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Як вірно вказав суд першої інстанції, записи трудової книжки позивача (дата заповнення 01.09.1994) в повній мірі підтверджують зайнятість позивача у період з 01.09.1994 по 03.01.1996 на посаді керівника гурткової роботи, з 03.01.1996 по 16.11.2023 на посаді педагога-організатора та наявність у неї загальної кількості спеціального страхового стажу роботи на таких посадах понад 29 років.

Як вже було зазначено, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законами №213-VIII та №911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відтак, враховуючи викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у позивача достатньо страхового стажу роботи (понад 29 років) на посадах, які дають їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII.

Щодо, покликань апелянта на відсутність у позивача спеціального страхового стажу роботи станом на 11.10.2017 в розмірі 26 років 6 місяців то таке є безпідставним, оскільки редакція пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, яка передбачає наявність у особи станом на 11.10.2017 спеціального страхового стажу роботи в такому розмірі, визнана неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 04.09.2019 №2-р/2019.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача понад 29 років спеціального страхового стажу, який відповідно до положень пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII є достатнім (від 25 до 30 років) для призначення позивачу такої пенсії.

За встановлених обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оспорюване рішення відповідача є необґрунтованим, а порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28.06.2024 №72 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст.55 Закону №1788-XII та відновленню її порушеного права шляхом зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до вказаної норми, зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 11.10.2017 по 16.11.2023.

Щодо дати, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією (ч. 1 ст. 45 Закону №1058-ІV), при цьому пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ст. 7 Закону №1788-XII).

Відтак, умовою для призначення пенсії за вислугу років є звільнення особи з посади, яка дає право на зарахування періоду роботи на такій посаді до спеціального стажу, а підставою - звернення особи за її призначенням.

Тому, враховуючи те, що звільнення позивача з посади, яка дає право на зарахування періоду її роботи на такій посаді до спеціального стажу, відбулося 16.11.2023, а її звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років 20.06.2024, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що порушене право позивача слід відновити з 20.06.2024.

Враховуючи все викладене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі № 460/7604/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга