Справа № 140/2336/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2336/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Черкаській області) про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії по віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №34 від 18.02.2025;

зобов`язання призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня виникнення права на призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою реалізації права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, досягнувши 54-річного віку, 05.12.2024 позивач звернулася із відповідною заявою в Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області, подавши при цьому всі необхідні документи.

Рішенням від 18.02.2025 №4 ГУ ПФУ в Черкаській області відмовило в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що, на переконання відповідача, позивачем не підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, що становить менше 3 років.

З таким рішенням ОСОБА_1 не погоджується, вважає дії відповідача протиправними, а саме рішення таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Від дня свого народження ІНФОРМАЦІЯ_1 по теперішній час позивач проживає в с.В.Яблунька Маневицького району (на сьогодні Камінь-Каширського району) Волинської області з реєстрацією та без реєстрації в будинку батьків.

В період з 22.10.1970 по 29.09.1987, з 08.04.1988 по 05.04.1989 була зареєстрована та проживала в с.В.Яблунька Маневицького району (Камінь-Каширського району) Волинської області за офіційними даними погосподарської книги. Інші дані проживання та реєстрації в погосподарській книзі с.В.Яблунька відсутні, однак факт проживання в період від дня народження позивача до теперішній час підтверджується письмовими показаннями свідків.

Позивач зауважує, що відповідач не оспорює період її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення в с.В.Яблунька Камінь-Каширського району станом на 01.01.1993 - 2 роки 10 місяців 25 днів. Тобто, спір між позивачем та відповідачем виник в зв`язку із тим, що при подачі документів до ГУ ПФУ у Волинській області позивач не змогла документально підтвердити 1 місяць 5 днів проживання у зазначеному населеному пункті. Письмові показання свідків відповідач не взяв до уваги при прийнятті відповідного рішення, з чим позивач категорично не погоджується.

Факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення в с.В.Яблунька Маневицького (Камінь-Каширського району) Волинської області станом на 01.01.1993 не менше 3 років підтверджується наступними письмовими доказами: паспортом серії НОМЕР_1 від 22.12.1997, виданим Маневицьким РВ УМВС України у Волинській області; посвідчення серії НОМЕР_2 від лютого 2024 року; свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 27.04.1991; свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 03.11.1970; свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 від 04.04.1992; атестатом про закінчення середньої освіти серії НОМЕР_6 від 26.06.1987; трудовою книжкою серії НОМЕР_7 від 05.06.1988; дипломом про професійно-технічну освіту серії НОМЕР_8 від 01.07.1988; довідкою №964 від 14.08.2024; довідкою №242 від 29.10.2024; довідкою із КП «Маневицька багатопрофільна лікарня» про народження дитини; письмовими показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

З огляду на вказані підстави позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.33).

У відзиві на позов представник ГУ ПФУ в Чернівецькій області позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своєї позиції вказала, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII.

Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території. Головним управлінням відмовлено позивачу в зарахуванні до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення на підставі показань свідків, оскільки чинним законодавством передбачено можливість підтвердження факту проживання в зоні радіоактивного забруднення лише на підставі довідок, виданих органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

У зв`язку з не підтвердженням факту проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, Головним управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Перебирання судом повноважень щодо обчислення страхового стажу є формою втручання в дискреційні повноваження управління та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З урахуванням вищенаведеного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 257 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_9 (а.с.14).

10.02.2025 позивачка у віці 54 роки звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

ГУ ПФУ в Черкаській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення від 18.02.2025 №4, яким відмовило в призначенні пенсії. Підставою для прийняття зазначеного рішення слугувало те, підтверджено період постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (с.Велика Яблунька Маневицького р-ну Волинської обл.) згідно довідки від 14.08.2024 №964, виданої виконавчим комітетом Маневицької селищної ради станом на 01.01.1993 2 роки 10 місяців 25 днів. Не взяті до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення без реєстрації в с.Велика Яблунька Камінь-Каширського р-ну (Маневицького р-ну) Волинської обл. з 25.02.1992 по 09.07.1992, оскільки підтвердження факту постійного проживання (роботи) у Чорнобильській зоні за показами свідків не передбачено чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон України №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 рік.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова №106).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом, позивачу видане Волинською обласною державною адміністрацією посвідчення №647507 від 10 лютого 1994 року, відповідно до якого вона має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (а.с.14).

Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 при розгляді справи №460/19947/23.

Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ у Черкаській області від 18.02.2025 №34 вказано не підтвердження факту проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки (а.с.30).

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Як слідує із матеріалів справи, факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення в селі Велика Яблунка Камінь-Каширського району (бувшого Маневицького району) Волинської області підтверджується довідкою виконавчого комітету Старости сіл Довжиця, Велика Яблунька, Граддя, Загорівка, Мала Яблунька, виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 14.08.2024 №964, відповідно до якої позивач дійсно була зареєстрована і проживала у періоди із 22.10.1970 (дня народження) по 29.09.1987, з 08.04.1988 по 05.04.1989, з 09.07.1992 по теперішній час в селі Велика Яблунька Камінь-Каширського району (бувшого Маневицького району) (а.с.22).

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 населений пункт Велика Яблунька включене у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і не віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, видана органом місцевого самоврядування довідка не підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років.

Показання свідків в даному випадку не можуть братись до уваги, оскільки з трудової книжки позивача серії НОМЕР_10 слідує, що в період з 05.07.1988 по 16.12.1999 вона працювала кондитером в Луцькому хлібокомбінаті. Зазначене підприємство розташоване в м.Луцьку, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.19-20).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка КНП «Маневицька багатопрофільна лікарня» від 10.02.2025, яка підтверджує, що станом на 18.01.1992 позивач проживала в м.Луцьку (а.с.24).

Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 не менше 3 років.

Відтак управління правомірно відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, оскільки позивач не надала доказів проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій