Справа № 520/35153/24
Суддя: Пасечнік О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 р. №520/35153/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якій позивач просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог:

1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення згідно пункту 2 статті 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період з 01.03.2022 по 31.10.2022 та зобов`язати відповідача здійснити вказані виплати;

2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за вказаний період часу, відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за весь період затримки виплати.

В обґрунтування позову позивачем вказано, що відповідачем не виплачено компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за вказаний період часу. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у адміністративній справі за вищевказаним позовом.

Ухвалою суду від 03.04.2025 року залучено в якості другого відповідача - Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) по даній справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що виходячи зі змісту адміністративного позову не вбачається за можливе встановити в чому саме полягає необхідність нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів, а також відсутня конкретизація, які саме доходи були втрачені, через наявність наступних розбіжностей: на другій сторінці позову Позивач зазначає свої доводи щодо відсутності будь-яких виплат додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень та додаткової винагороди у зв`язку із здійсненням заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, у розмірі 100 000 гривень.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_2 , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна вимога щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01.03.2022 по 31.10.2022 відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати" за весь період затримки виплати є передчасною, так як позивач не звертався до відповідача з вимогою виплатити йому компенсацію втрати частини доходів та не звертався до суду з вимогою визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати йому такої компенсації. Аналогічна правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц та від 21.02.2019 у справі № 225/4384/іб-ц.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 за № 75, ОСОБА_1 , як резервіста призначено на посаду співробітника (3 категорії), за штатом воєнного часу та зараховано до списків особового складу частини та всіх видів забезпечення із 01.04.2022.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 року по справі № 520/23885/23, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), третя особа: Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано бездіяльність та зобов`язано Військову частину НОМЕР_6 здійснити виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період часу із червня по жовтень 2022 року.

Визнано бездіяльність та зобов`язано Військову частину НОМЕР_6 здійснити виплати додаткової винагороди у зв`язку із здійсненням заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період часу із квітня по травень 2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 по справі № 520/23885/23 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 по справі № 520/23885/23 - скасовано в частині визнання бездіяльності та зобов`язання військової частини НОМЕР_6 здійснити виплати додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць у період часу з серпня 2022 року по жовтень 2022 року.

Прийнято в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.24 у справі №520/23885/23 залишено без змін.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 по справі № 520/23885/23 відповідачем виплачено позивачу додаткову винагороду у розмірі 9193,33 грн. - 26.12.2024 року та 9193,33 грн. - 29.01.2025, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому компенсації за несвоєчасну виплату суми додаткової винагороди, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується та виходить з наступного.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III).

Згідно зі статтею 1, 2 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України, і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Так, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону №2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21 лютого 2001 року №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу наведених правових норм убачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 та від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.

При цьому, використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 29 жовтня 2020 року у справі № 280/729/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20.

Таким чином, із вищевикладеного слід дійти висновку, що у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 по справі № 520/23885/23 виплачено позивачу додаткову винагороду у розмірі 9193,33 грн. - 26.12.2024 року та 9193,33 грн. - 29.01.2025, що підтверджується матеріалами справи.

Під час судового розгляду вказаної категорії справ суд застосовує правову позицію, викладену Верховним Судом у своїх постановах, зокрема, від 19.05.2022 по справі №200/3859/21, від 24.01.2023 по справі № 200/10176/19-а.

Так, Верховний Суд дійшов висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Таким чином виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок з її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.

Оскільки несвоєчасне нарахування належних сум грошового забезпечення та остаточний розрахунок з позивачкою відбулись у зв`язку з неправомірним ненарахуванням відповідачем додаткової винагороди, позивачка має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Надаючи правову оцінку обраного позивача способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди є протиправними.

Також суд зазначає, що зі смісту постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» судом не встановлено, що вказана додаткова винагорода виплачується одноразово або має разовий характер, а тому суд приходить до висновку, що вказана додаткова винагорода є доходом у розумінні частини 2 статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Таким чином, з огляду на наявність факту невиплати позивачу сум додаткової винагороди, суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, та позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з квітня по травень 2022 року, відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за весь період затримки виплати.

Також суд зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 не має власного фінансово-економічного органу та перебуває на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 , відповідно всі виплати здійснюються військовою частиною НОМЕР_2 , а тому суд дійшов висновку про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01.03.2022 по 31.10.2022 саме Військову частину НОМЕР_2 .

Щодо вимог позивача визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення згідно пункту 2 статті 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період з 01.03.2022 по 31.10.2022 та зобов`язати відповідача здійснити вказані виплати, суд зазначає наступне.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 по справі № 520/23885/23 відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення у розмірі 9193,33 грн. - 26.12.2024 року та 9193,33 грн. - 29.01.2025, що підтверджується матеріалами справи.

А тому, у суду відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з квітня по травень 2022 року, відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за весь період затримки виплати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 26.05.2025 року.

Суддя Пасечнік О.В.