Справа № 160/4801/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/4801/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року

у адміністративній справі № 160/4801/24 за позовом до ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», через необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неврахуванням фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі та неналежної їх оцінки з урахуванням норм матеріального і процесуального права, оскільки висновки суду не відповідають матеріалам та обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення й ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує на безпідставність висновків суду першої інстанції у цій справі про те, що перебування його дружини за кордоном не є поважною причиною для невиконання нею обов`язків здійснення догляду за її братом ОСОБА_2 та не може бути підставою для залучення ОСОБА_1 для здійснення догляду ОСОБА_2 , а також про те, що позивачем не доведено здійснення ним догляду за ОСОБА_2 до призову на військову службу, оскільки здійснення догляду за братом дружини підтверджено відповідними документами, які були долучені до рапорту від 03.01.2024, а саме: копією військового квитка серії НОМЕР_2 на 2 арк; нотаріально завіреною копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 на 1 арк; нотаріально завіреною копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 на 1 арк.; нотаріально завіреною копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 на 1 арк; нотаріально завіреною копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 на 1 арк; копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ №150855 на 1 арк; нотаріально завіреною копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 на 1 арк; нотаріально завіреною копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 на 1 арк; нотаріально завіреною копією пенсійного посвідченням серії НОМЕР_9 на 1 арк; перекладом з польської мови на українську мову повідомлення про присвоєння номеру PESEL на 2 арк; копією Витягу з реєстру Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на 2 арк; оригіналом Акту від 16.12.2023 на 1 арк; нотаріально завіреною копією ОСОБА_2 на 3 арк; нотаріально завіреною копією РНОКПП ОСОБА_2 на 1 арк; копією паспорта ОСОБА_1 на 2 арк., що у сукупності свідчить про те, що ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду згідно Довідки до акту огляду медикосоціальної експертної комісії серії 12ААВ №150855, а інші особи, які можуть здійснювати догляд, окрім нього ( ОСОБА_1 ) відсутні, оскільки: шлюб між ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_4 було розірвано 14.07.1983; ОСОБА_5 , батько дружини ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; його дружина ОСОБА_6 , перебуває на території Республіки Польща; а він сам проживає з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Окремо позивач звертає увагу на те, що законодавство чинне на момент виникнення

правовідносин не вимагає будь-яких підтверджень відсутності інших осіб, оскільки відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. Вважає також помилковим висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача були відсутні підстави для розгляду рапорту позивача, оскільки у останнього на дату його

подання, військова служба була призупинена, до того ж суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин п.144-3 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, за яким звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яких призупинено, здійснюється командирами (начальниками) відповідних військових частин наказами по особовому складу, тобто рішення про звільнення військовослужбовця має бути прийнято відповідачем як суб`єктом владних повноважень.

Посилаючись на положення ст.ст.77, 78, 90 КАС України та вимоги ч.7 ст.26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII і п.233, п.260 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153 від 2008, а також на вимоги п.14.10 Розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 17, позивач вважає, що відповідачем не доведено правомірність його дій у спірних правовідносинах, а відповідно, суд керуючись приписами ч.ч.1, 2 ст.2, п.8 ст.3, п.3 ч.2 ст.162, ч.4 ст.242 КАС України має здійснити ефективний захист його прав у розумінні п.145 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 1996 року по справі «Чахал проти

Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54)

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача і для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі підстав, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.08.2023 №595, солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_10 механізованого батальйону, стосовно відсутності якого внаслідок самовільного залишення ним району зосередження підрозділу в населеного пункту Дружківка, Донецької області, що було виявленої 29.10.2023 о 07:00 під час перевірки наявності особового складу 2 механізованої роти НОМЕР_10 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_11 , а пошукові заходи військовослужбовця позитивних результатів не дали, на телефонні дзвінки він не відповідав і місце його знаходження невідоме, майором ОСОБА_7 подавалася доповідь від 29.10.2023 за фактом самовільного залишення частини військовослужбовцем ОСОБА_1 , і наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023 №20681 було призначено та проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт від 27.11.2023.1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

З матеріалів службового розслідування судом першої інстанції встановлено, що в ході його проведення відібрані пояснення свідків, головного сержанта 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_10 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 та заступника командира роти 2 механізовано poти батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_9 , які підтверджують факт самовільного залишення підрозділу 29.10.2023 солдатом ОСОБА_1 , а тому відповідно до пункту 5 Акту було вирішено службове розслідування вважати завершеним, а вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України було відкладено до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023 №841 було вирішено вважати солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та вважати, що 29.10.2023 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, і за вказаним фактом внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.408 Кримінального Кодексу України, номер кримінального провадження 0000509.

Окрім того, відповідно до наказу командира НОМЕР_12 окремої механізованої бригади від 05.12.2023 №339-рс та відповідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.12.2023 №952 було вирішено з 05.12.2023 увільнити від займаної посади та призупинити військову службу і дію контракту про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України, який 29.10.2023 самовільно залишив військову частину згідно ЄРДР від 05.12.2023 №0000509 .

За результатом дослідження долучених до матеріалів справи письмових доказів судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 03.01.2024 направляв на військову частину НОМЕР_1 рапорт з описом, у якому навів підстави для свого звільнення з військової служби, а саме: у зв?язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а до рапорту долучив наступні додатки: копію військового квитка серії НОМЕР_2 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 ; копію довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12AAB №150855; нотаріально завірену копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_13 ; нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 ; нотаріально завірену копію пенсійного посвідченням серії НОМЕР_14 ; переклад з польської мови на українську мову повідомлення про присвоєння номеру PESEL; копію Витягу з реєстру Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України; оригінал Акту від 16.12.2023; нотаріально завірену копію Гончара В.А.; нотаріально завірену копію РНОКПП ОСОБА_2 ; і копію паспорта ОСОБА_1 . Разом з тим, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази розгляду даного рапорту та повідомлення позивача про його результати, і відповідно, позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідача звернувся до суду з позовом у цій справі.

Вирішуючи по суті заявлені позивачем у цій справі вимоги, правильно спираючись на положення: ч.1 і ч.2 ст.1, ч.1 і ч.6 ст.2, ст.26 Закону України від 25.03.1992 №2232 «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232); затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні» про введення в Україні воєнного стану, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє на час ухвалення даного рішення; Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію суд першої інстанції обґрунтовано наголосив на тому, що позивач проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час загальної мобілізації з 26.06.2023 дійсно може бути згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 звільнений з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

При цьому, суд зауважив, що військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби у разі наявності у нього необхідності здійснювати догляд за особою з інвалідністю І групи, але визначені підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 сімейні обставини або інші поважні причини, які є підставою для звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, мають бути підтверджені, зокрема, наявність у військовослужбовця обов`язків, необхідність виконання яких визначена законодавцем, як підстава для звільнення з військової служби, має бути підтверджена відповідними документами.

Як встановлено судом, наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за своїм родичем позивач вказує, що необхідність такого догляду підтверджена поданими до рапорту документами, зокрема, за твердженням позивача: Актом від 16.12.2023 підтверджено проживання ОСОБА_1 з 2021 за адресою: АДРЕСА_1 ; довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №150855 підтверджується інвалідність ОСОБА_2 з дитинства за І групою інвалідності до 01.10.2024, у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду. Стосовно інших членів сім`ї здійснювати догляд за ОСОБА_2 , позивач послався на документально підтверджену не можливість, вказуючи, що: шлюб між матір`ю дружини - ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_4 було розірвано 14.07.1983, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 ; ОСОБА_5 , батько дружини ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_8 ; мати ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , є непрацездатною, оскільки досягла пенсійного віку, що підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_15 , а дружина ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , перебуває на території Республіки Польща, що підтверджується Перекладом з польської мови на українську мову повідомлення про присвоєння номеру PESEL та Витягом з реєстру Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, згідно з яким ОСОБА_6 перетнула пункт пропуску Рава-Руська та більше не поверталась до України.

Суд першої інстанції у даному випадку критично оцінив доводи позивача про неможливість іншими членами сім`ї здійснювати догляд за ОСОБА_2 , оскільки перебування за кордоном дружини позивача не може бути поважними причинами для невиконання обов`язків по догляду за ОСОБА_2 і не є підставою для залучення ОСОБА_1 виконувати догляд за братом дружини, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки у даному випадку позивачем не доведено належними доказами того, що його дружина перебуває за кордоном через роботу, не може повернутись або забезпечити допомогу іншими шляхами, і відповідно, сам по собі факт перебування дружини позивача за кордоном не бути прийнято як «поважна причина» не можливості забезпечити нею догляд за братом інвалідом

Крім того, судова колегія враховує, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не встановлено, а позивачем не доведено, що він здійснював догляд за ОСОБА_2 до призову на військову службу, а тому суд обґрунтовано погодився з позицією відповідача у цій справі стосовно того, що серед долучених до рапорту документів відсутні підстави для звільнення з лав Збройних Сил України через сімейні обставини (для догляду за братом дружини).

Посилаючись на положення: ст.12, ст.14 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548; ч.7 ст.26 Закону №2232; абз. 2 п.12, п.233, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008; та на приписи п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України - судом першої інстанції правильно акцентовано увагу на тому, що рапорт позивача був надісланий ним після призупинення військової служби та увільнення від займаної посади у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини, і доказів надсилання позивачем такого рапорту до зупинення військової служби та увільнення від займаної посади матеріали справи не містять, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про законодавчо встановлених у відповідача підстав для розгляду рапорту позивача, оскільки у останнього, на дату його подання, військова служба була призупинена, а позивача увільнено від займаної посади.

Оцінивши наявні у цій справі докази у їх сукупності, колегія суддів визнає прийняте у цій справі рішення суду першої інстанції таким, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні фактичних обставин спірних правовідносин та правильного застосування до них норм матеріального права, у зв`язку з чим у задоволені апеляційної скарги позивача слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов