Справа № 420/38613/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/38613/24

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 25.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати,-

В С Т А Н О В И В:

13.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача відносно позивача стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні, а саме ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), за період з 02 листопада 2017 року по 18 липня 2022 року у повному обсязі та у період з 19 липня 2022 року по 15 листопада 2024 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року №100;

- зобов`язати відповідача виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), за період з 02 листопада 2017 року по 18 липня 2022 року у повному обсязі та у період з 19 липня 2022 року по 15 листопада 2024 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року №100;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача відносно позивача стосовно ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;

- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на час звільнення зі служби у листопаді 2017 року, відповідач добровільно не провів з ним остаточний розрахунок, а тому такий був проведений на виконання рішення суду лише 15.11.2024, але без нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений:

- визнана протиправною бездіяльність 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- Стягнуто з 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача в розмірі 55152,54 грн (п`ятдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят дві гривні 54 копійки), з урахуванням обов`язкових відрахувань;

- визнана протиправною бездіяльність 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області у нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;

- зобов`язано 5 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;

- стягнуто з 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, 5 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин ст.ст.116, 117 КЗпП України, оскільки у абз.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо), та аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2014 р. у справі №К/800/61076/13.

Також, апелянт вважає помилковим висновок суду про застосування при вирішенні спірних правовідносин за період з 01.01.2016 по 02.11.2017, правових позицій та висновків Верховного Суду, сформульованих у 2020 2023 роках.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

21.05.2025 до апеляційного суду від 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області надійшла заява, в якій повідомлено, що на підставі наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 31.03.2025 №НС-377 «Про зміну найменувань і місць дислокації підпорядкованих підрозділів» 01.05.2025 відбулась зміна реєстраційних даних відповідача (), а саме нова назва 2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області, та нова юридична адреса: Україна, 65490, Одеська обл. Одеський р-н. місто Теплодар, Промзона, вул. Хімічна, буд. 134. На підтвердження вказаних змін надані відповідні докази.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що позивач проходив службу у ГУ ДСНС України в Одеській області та був звільнений зі служби наказом ГУ ДСНС України в Одеській області від 27.10.2017 р. №1228 о/с та виключено з кадрів ДСНС наказом 5ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області від 02.11.2017 р. №182 о/с.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі №420/15254/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2024, окрім іншого, зобов`язано 5 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України по Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 02 листопада 2017 року індексацію грошового забезпечення, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі №420/15254/23 5 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України по Одеській області провів нарахування індексації грошового забезпечення в сумі 67211,99 грн та розмір якої до сплати склав 54105,65 грн (а.с.37).

Відповідно до платіжної інструкції №663 від 07.11.2024 5 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України по Одеській області сплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 54105,65 грн, оплата проведена ДКСУ 15.011.2024, кошти зараховані на банківський рахунок позивача 15.11.2024 (а.с.17, 39).

Учасники справи не заперечують того факту, що сплачуючи позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 02 листопада 2017 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 у справі №420/15254/23, апелянт не здійснив нарахування та виплату позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 КЗпП України, а відтак бездіяльність відповідача у нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є протиправною, а порушене право підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні позивача в розмірі 55152,54 грн, з урахуванням обов`язкових відрахувань. Також, суд першої інстанції, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення у зв`язку з бездіяльністю уповноваженого органу щодо нарахування та виплати позивачу індексації заробітної плати (грошового забезпечення), дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання уповноваженого органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період (ч.1 ст.101 КЦЗ України).

Держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів та підрозділів цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів та ст.125 цього кодексу, держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. Розміри, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.101 КЦЗ України).

На виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення умов та розмірів виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, наказом Міністерства внутрішніх справ України №623 від 20.07.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 за №936/32388, була затверджена Інструкція ро порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, яка набрала чинності з 14.09.2018.

На час звільнення позивача зі служби цивільного захисту 02.11.2017, чинною була Інструкція про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, яка була затверджена, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказом Міністерства внутрішніх справ України №475 від 23.04.2015, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.05.2015 за №544/26989,

За приписами статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ, зокрема і в редакції чинній на час проходження позивачем служби, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і грошове забезпечення.

За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17.

Інструкція, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №475 від 23.04.2015, не містить положень, якими б було врегульоване питання несвоєчасного розрахунку при звільненні та питання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо поширення на спірні правовідносини дії приписів статей 116 та 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, правильним є застосування загальних норм, які поширюються на правовідносини, що складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ (цивільного захисту).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.2019 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17).

Колегія суддів зазначає, що за приписами статей 116 та 117 КЗпП України, в редакції чинній на час звільнення позивача зі служби, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, коли спір вирішено на користь працівника.

При цьому, стаття 117 КЗпП України, в редакції чинній на час виплати позивачу індексації грошового забезпечення, передбачає вже виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність у повивача права на отримання при звільненні та відхиляє доводи апеляційної скарги в частині посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та на постанову Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2014 р. у справі №К/800/61076/13.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію, про що зауважила і Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17.

Отже, з урахуванням наданої апелянтом довідки щодо розміру середньоденного грошового забезпечення повивача (а.с.35), апеляційний суд погоджується із обраним судом першої інстанції засобом захисту порушеного права позивача, шляхом стягнення з апелянта 55152,54 грн у якості середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стосовно висновків суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги щодо компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (надалі - Закон №2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян./

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову №159 від 21.02.2001, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі - Порядок №159), положення якого фактично відтворюють приписи Закону №2050-ІІІ, але конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Як правильно вказав суд першої інстанції, основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (в тому числі, за рішенням суду). При цьому виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в день виплати основної суми доходу.

Системний аналіз вищенаведених норм, за позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, дає підстави дійти висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.

Також у справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Цей висновок був підтриманий у постанові Верховного Суду від 21.03.2023 року у справі №620/7687/21.

Отже, застосовуючи цей висновок Верховного Суду, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення у зв`язку з бездіяльністю уповноваженого органу щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання уповноваженого органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Враховуючи викладене та те, що апелянт виплатив заборгованість на виконання рішення суду в іншій адміністративній справі №420/15254/23, але не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Відхиляючи доводи апелянта щодо застосування до спірних правовідносин правових позицій Верховного Суду, які були викладені у часі пізніше ніж був звільнений позивач, колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини у справах №620/7687/21, №620/7687/21 стосуються періоду часу з січня 2016 року по березень 2018 року.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції, у ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька