Справа № 420/6381/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6381/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, 9, м. Сіверськодонецьк, 93404, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фону України в Луганській області від 12.02.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 у Будівельному управлінні № 449 треста Мосінженербуд;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 лютого 2025 року він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та відповідними документами за призначенням пенсії за віком. 20.02.2025 року позивач отримав листа з від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому повідомлено, що відповідно Рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 27 від 12.02.2025 року та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7 страховий стаж станом на 20.02.2025 року складає 21 рік 08 місяців 20 днів. Відповідно до Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 12.02.2025 року № 27 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. За розглядом документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 за записами трудової книжки від 06.07.1981 серії НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства.

Відмову в призначені пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням періоду роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 за записом трудової книжки позивач вважає протиправною. Доводи позивача мотивовані тим, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже й не може впливати на її особисті права. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Ухвалою суду від 10.03.2025 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, а позивачу надано десятиденний строк на усунення недоліків.

17.03.2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків разом з уточненою позовною заявою, в якій зазначено склад учасників справи у відповідності до змісту позовних вимог та вказано відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у сторін.

Ухвалою суду від 24.03.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою від 24.03.2025 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області належним чином засвідчені копії документів, що були підставою для прийняття рішення від 12.02.2025 року № 27 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , для долучення до матеріалів справи.

07.04.2025 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до відзиву відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на п. 4.1 Інструкції № 162, відповідно до якого при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Отже, оскільки запис про звільнення не засвідчений печаткою підприємства, до страхового стажу позивача не було зараховано період з 03.07.1981 по 14.10.1982 згідно трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 06.07.1981.

У зв`язку з вищевикладеним, Головне управління вважає, що рішення №27 від 12.02.2025 є правомірним, тобто таким, що винесено з дотриманням норм чинного законодавства, а отже відсутні підстави для скасування такого рішення та задоволення позовних вимог в цій частині.

09.04.2025 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Відповідно до вказаного відзиву, відповідач не погоджується з позовними вимогами з підстав того, що спірне рішення прийнято у зв`язку з відсутністю у позивача достатнього страхового стажу, а саме 30 років. За розрахунком відповідача згідно доданих до заяви документів, страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 8 місяців 20 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 на Будівельному управлінні № 449 треста Мосінжбуд згідно трудової книжки серія НОМЕР_4 від 06.07.1981, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства.

Відповідачем додатково звернуто увагу, що зарахування періоду роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 не надасть ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком відповідно до норм статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області також вважає оскаржуване рішення правомірним.

До відзиву на адміністративний позов Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області долучено витребувані ухвалою суду від 24.03.2025 року документи.

Інші заяви по суті справи та клопотання до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.02.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви про призначення пенсії за віком позивачем додано копії:

- паспорту громадянина України серії НОМЕР_5 ;

- довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- посвідчення учасника бойових дій;

- трудової книжки серія НОМЕР_3 від 06.07.1981;

- атестату № 9361 від 02.07.1981 виданого професійно-технічним училищем № 67 м. Москви;

- військового квитка серії НОМЕР_6 від 30.10.1982;

- архівної довідки № 259 від 27.10.2022, виданої відокремленим структурним підрозділом «Мореходний фаховий коледж ім. О. І. Маринеска Національного університету «Одеська морська академія»;

- довідки №156 від 26.09.2023, виданої Державною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство» BLASCO.

Згідно розписки-повідомлення заяву та документи гр. ОСОБА_1 прийнято 05.02.2025 року і зареєстровано за №958.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в Луганській області, за результатом опрацювання якої, прийнято рішення №27 від 12.02.2025 року про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови визначено відсутність необхідного страхового стажу 30 років. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено:

«Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років.

… За наданим документами страховий стаж складає 21 рік 8 місяців 20 днів.

За розглядом документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 за записами трудової книжки від 06.07.1981 серії НОМЕР_3 оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства.».

Не погодившись з відмовою у зарахуванні оскаржуваного періоду до страхового стажу при призначенні пенсії та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 20.06.1974 року № 162.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року від 23 до 33 років.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою та другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2028 року від 15 до 25 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пп. 1.7, 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Суд встановив, що 05.02.2025 року (по досягненню 60 років) позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Луганській області №27 від 12.02.2025 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач посилається на те, що особа не має необхідного страхового стажу, визначеного п.1 ст. 26 Закону № 1058-IV, для призначення їй пенсії.

Позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 за записами трудової книжки від 06.07.1981 серії НОМЕР_3 , оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою підприємства.

Дослідивши зміст трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , судом встановлено, що згідно записів №№2-3 позивача:

- 03.07.1981 року прийнято слюсарем-вентиляційником 3-го розряду до Будівельного управління №449 тресту Мосінжбуд (підстава: Наказ №72 від 06.07.1981 року);

- 14.10.1982 року звільнено у зв`язку з призовом у радянську армію ст. 29 п. 3 КзПП РСФСР (підстава: Наказ №135 від 14.10.1982 року).

При цьому, дійсно, запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства.

Щодо підстав для незарахування пенсійним органом вищезазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана - на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаці кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а, від 27.02.2020 у справі № 577/2688/17, від 31.03.2020 у справі № 446/656/17, від 21.05.2020 у справі № 550/927/17, від 25.02.2021 у справі № 683/3705/16-а.

Станом на час внесення записів щодо спірних періодів роботи позивача загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція № 162).

Згідно п.п. 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом трудової діяльності робітників та службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Згідно пункту 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються охайно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. (пункт 2.11 Інструкції № 162).

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.( пункт 2.12 Інструкції № 162).

За приписами пункту 4.1 Інструкції № 162 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17.

При цьому, суд зазначає, що записи занесені у трудову книжку у спірний період зроблені чітко та без виправлень та відповідають Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974.

Додатково суд зауважує, що дата заповнення трудової книжки позивача - 06.07.1981 року. На першій сторінці стоїть підпис особи, яка видала трудову книжку, та печатка організації, яка вперше робить запис про працевлаштування та в подальшому звільнення особи.

Так, першою організацією, що видала трудову книжку та зробила перший запис є Будівельне управління № 449 тресту Мосінжбуд. На першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_3 стоїть печатка даної юридичної особи.

Як було встановлено судом, запис про звільнення позивача 14.10.1982 року у зв`язку з призивом до лав радянської армії ст. 29 п. 3 КЗпП РСФСР підписаний ст. інспектором в/к, при цьому печатка підприємства відсутня.

Разом з цим, відповідно до записів №№4-6 копії трудової книжки серії НОМЕР_3 позивача:

- 30.10.1982 15.12.1982 роки служба в рядах Радянської армії (підстава: військовий квиток НОМЕР_6 ;

- 22.01.1985 року - прийнято слюсарем-вентиляційником 3-го розряду до Будівельного управління №449 тресту Мосінжбуд (підстава: Наказ №14 від 22.01.1985 року);

- 12.09.1985 року звільнено у зв`язку зі вступом до морехідної школи (підстава: Наказ №165 від 12.09.1985 року). Запис засвідчено старшим інспектором відділу кадрів та печаткою підприємства.

З аналізу наведеного слідує, що у до та після проходження служби в армії позивач працював у Будівельному управлінні №449 тресту Мосінжбуд.

Заповнення вперше трудової книжки позивача здійснювалось відповідальною особою Будівельного управління №449 тресту Мосінжбуд. Перше місце роботи позивача Будівельне управління №449 тресту Мосінжбуд. Після проходження служби в армії позивача знов було прийнято на роботу до Будівельного управління №449 тресту Мосінжбуд.

Перша сторінка трудової книжки серії НОМЕР_3 та запис про повторне звільнення позивача з Будівельного управління №449 тресту Мосінжбуд засвідченні печаткою даного підприємства.

Таким чином, з огляду на те, що з трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, видно, що позивач у період з 03.07.1981 по 14.10.1982 працював слюсарем-вентиляційником 3-го розряду у Будівельному управлінні №449 тресту Мосінжбуд, а відповідальність за правильність заповнення трудової книжки несе відповідальна особа підприємства, а не позивач, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача вищевказаний період.

За таких обставин, враховуючи, що відповідно до спірного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області не зараховано період роботи позивача з 03.07.1981 по 14.10.1982 до його страхового стажу, суд дійшов висновку про його (рішення) протиправність та необхідність скасування.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставне неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 працював слюсарем-вентиляційником 3-го розряду у Будівельному управлінні №449 тресту Мосінжбуд, суд вважає, що є правомірними й позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 у Будівельному управлінні № 449 треста Мосінжбуд та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.02.2025 року про призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області і рішення про відмову у призначенні приймалось саме ним, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області зарахувати до страхового стажу роботи спірний період та повторно розглянути заяву.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області слід відмовити.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підлягає стягненню з відповідача, що приймав оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії, на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, 9, м. Сіверськодонецьк, 93404, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фону України в Луганській області від 12.02.2025 року №27 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.07.1981 по 14.10.1982 у Будівельному управлінні № 449 треста Мосінжбуд та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.02.2025 року про призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, 9, м. Сіверськодонецьк, 93404, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять ) грн. та 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук